Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником вказаної квартири, в якій зареєстрована відповідач у справі - [PERSON] , яка є його донькою, отже була зареєстрована як член його сім`ї. Відповідач не проживає в спірній квартирі з 01 січня 2018 року, з того часу відносини вони не підтримують, додому донька не поверталася, тому він не має її контактних даних. Ніяких перешкод у користуванні квартирою він відповідачу не чинив, домовленостей щодо користування житлом або зберігання його за відповідачем між ними не існує, участі у сплаті комунальних послуг відповідач не приймає, що погіршує матеріальний стан позивача. Оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі тривалий час, позивач і просить суд на підставі ст.405 ЦК України визнати відповідача таким, що втратив право користування належною йому на праві власності квартирою. Відповідач неодноразово викликалася до суду, але в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Порядок виклику відповідача в судові засідання, передбачені ст.ст.128-130 ЦПК України, дотримано. Позивач наполягає на розгляді справи за відсутності відповідача, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань не надав. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, та ухвалив про заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України. В судовому засіданні 26.08.2020 позивач заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити, пояснив, що йому відомо, що дочка планувала виїзд за кордон, в Російську Федерацію, але чи на теперішній час вона мешкає за кордоном, йому достоменно не відомо, оскільки останнім часом вони не спілкуються. Представник позивача - адвоката Котляр Т.В. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити за обставин, викладених в позовній заяві. Пояснила, що відповідач є донькою позивача, з якою останнім часом він відносини не підтримує, останній раз спілкувалися рік тому. Перешкод донці в користуванні квартирою не чинив, її речей в квартирі немає. Зняти з реєстрації відповідача іншим шляхом, як в судовому порядку неможливо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає в квартирі [ADDRESS] , яку орендує у [PERSON] вже два роки, за ці роки відповідача [PERSON] ніколи не бачила. Свідок [PERSON] пояснила, що вона знаходиться під опікою тітки [PERSON] , з якою проживають у належній позивачу квартирі, за два роки відповідача [PERSON] вона не бачила. Заслухавши позивача, його представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наданих позивачем доказів судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.08.2011, посвідченого приватним нотаріусом Ставніченко О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 4561 /а.с.6-9/. Належність квартири позивачу час розгляду справи підтверджується також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с.29/. Як видно із довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконкому Інгулецької районної у місті ради за адресою: [ADDRESS] має реєстрацію місця проживання одна особа: відповідач - [PERSON] , [INFO] /а.с.12/. Згідно з Актом, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] та засвідченого посадовою особою ТОВ «СІТІ-СЕРВІС-КР», [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 01 січня 2018 року /а.с.14/. Таким чином, судом встановлено, що відповідач з січня 2018 року, тобто понад два роки, без поважних причин відсутня на спірній житловій площі, в належній позивачу квартирі не мешкає, але залишається зареєстрованою. При цьому письмовими доказами, показами свідків встановлено, що позивач [PERSON] хоч не проживає у спірному житловому приміщенні, але є його власником, утримує житло, ніяких перешкод у користуванні квартирою відповідачу не створював. В зв`язку з реєстрацією відповідача на спірній житловій площі на нього нараховуються комунальні платежі, які змушений сплачувати позивач. Отже реєстрація відповідача у належному позивачу житлі негативно впливає на матеріальний стан позивача та членів його сім`ї, порушує їх права, як власників житла. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з права власника вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності, а також, які регулюють порядок користування житлом та втрати цього права членом сім`ї власника житла. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. За приписами ст.2 та ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. За вказаною нормою громадяни зобов`язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.7 зазначеного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно з положеннями ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приписами ч.2 ст.405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховує, що квартира, де має реєстрацію місця проживання відповідач, належить позивачу на праві приватної власності, позивач несе витрати по утриманню житла, а відповідач від його утримання самоусунулася, після припинення проживання в цій квартирі самостійно з реєстраційного обліку не знялася, чим порушує права позивача, тому суд вважає за можливе захистити порушене право позивача шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі вищезазначеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір розподіляється пропорційно задоволеним вимогам, але враховуючи категорію справи, а також те, позивач не просить стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Outcome: approved