Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Так, свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . З 2007 року у його будинку було зареєстровано його онука - [PERSON] , [INFO] , який проживав у його будинку до 2013 року. Після одруження [PERSON] виїхав з дружиною [PERSON] в м. Ізмаїл Одеської області. Відповідач не проживає у будинку з середини 2013 року, що підтверджується актом від 06 липня 2019 року про не проживання [PERSON] . Оскільки відповідач не проживає в житловому будинку без поважних причин, він є таким, що втратив право користування вказаним приміщенням, тому він і вимушений звернутися з позовом до суду. 12 липня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду\~ провадження по вказаній справі було відкрито та вона призначена до підготовчого судового розгляду. 10 жовтня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити,\~ з підстав наведених у позові, вказуючи при цьому, що відповідач не проживає в належному йому будинку з 2013 року, так як виїхав з сім`єю до м. Ізмаїл, де і мешкає по теперішній час. Відповідач\~ в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. До суду надійшла заява від відповідача, відповідно до якої позов визнає, однак особисто вказана заява до суду ним надана не була, тому не прийнята судом як доказ визнання відповідачем позовних вимог позивача. Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалою від 18 лютого 2020 року, на місці, перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10157758 від 21 березня 2006 року. /л.с. 10/\~ Як вказує позивач у своїх позовних вимогах та поясненнях наданих в судовому засіданні, з 2007 року у його будинку було зареєстровано його онука - [PERSON] , [INFO] , який проживав у його будинку до 2013 року. Після одруження [PERSON] виїхав з дружиною [PERSON] в м. Ізмаїл Одеської області. Відповідач не проживає у будинку з середини 2013 року, що підтверджується актом від 06 липня 2019 року про не проживання [PERSON] . Матеріали справи містять акт обстеження матеріально - побутових умов проживання від 06 липня 2019 року, складений комісією Шабівської сільської ради, відповідно до якого у присутності сусідів, встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] , їх онук [PERSON] , 1991 року народження з 2013 року за вищевказаною адресою не проживає та його місце мешкання не відоме.\~ /л.с. 15/ Правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім`ї\~ такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом\~ ч. 1\~ ст. 71 ЖК України,\~ при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї\~ були\~ відсутні\~ з\~ поважних причин\~ понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього\~ може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу\~ передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не\~ проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців\~ та відсутність поважних причин. Відсутність відповідача за місцем реєстрації достовірно підтверджено актом обстеження матеріально - побутових умов проживання, з яких можливо встановити тривалість відсутності наймача за місцем реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ ст. 383 ЦК України\~ та\~ ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ч.2 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на житловий будинок [ADDRESS] , ту обставину, що відповідач не проживає в ньому з 2013 року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання наймача, втратив інтерес до вказаної житлової площі, а також те що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved