Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення останнього права на обов'язкову частку у спадщині. Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач та треті особи по справі, є його рідними братами і сестрами, [PERSON] є його племінником і вони всі спадкоємці першої черги за законом після смерті їх матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Проте, за життя матір за згодою усіх дітей, окрім відповідача, склала заповіт, яким заповідала усе своє майно позивачеві, оскільки він разом з нею проживав, доглядав її та допомагав матеріально. Усі треті особи відмовилися від свого права на обов'язкову частку у спадщині, натомість відповідач [PERSON] подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини (обов'язкової частки). Позивач [PERSON] вважає, що відповідач не має права на обов'язкову частку у спадщині та має бути позбавлений такого права, оскільки протягом останніх десяти років він ображав матір, братів і сестер, піднімав руку на матір, вимагав від неї звільнити її будинок. У подальшому відповідач ініціював судові процеси з наміром відібрати у матері житловий будинок та принизити її. Саме численні судові тяжби та образи з боку відповідача призвели до захворювання матері та її передчасної смерті. Позивач у судовому засіданні повністю підтримав свої вимоги, пояснив, що конфлікт з відповідачем триває досить давно, останній на його думку не заслуговує на спадкування материного майна та має бути позбавлений судом права на обов'язкову частку у спадщині згідно з вимогами ст. 1241 ЦК України, а тому його зустрічний позов не може бути задоволений. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання права власності на ? частину об'єктів нерухомості, а саме з урахуванням уточнення позовних вимог просив суд визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,348 га, з яких 0,220 га для будівництва, обслуговування житлових будівель та господарських споруд, 0,128 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованих по [ADDRESS] та на ? частину земельної ділянки (паю), площею 2,4726 га, розташованої у селі Красна Слобідка Обухівського району Київської області. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримали свої позовні вимоги, пояснили суду, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Оскільки на випадок своєї смерті мати залишила заповіт на його брата [PERSON], то він відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині як непрацездатна дитина спадкодавця. Він своєчасно звернувся з питань оформлення спадщини до нотаріуса, однак за відсутності оригіналів правовстановлюючих документів нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та роз'яснила право звернутися з відповідним позовом до суду. Вважають, що їх зустрічний позов має бути задоволений у повному обсязі, щодо задоволення первісного позову та позбавлення [PERSON] права на обов'язкову частку у спадщині заперечили, оскільки для цього не вбачають правових підстав. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, у судовому засіданні підтримали первісного позивача [PERSON] та заперечували щодо задоволення зустрічного позову [PERSON] Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача та третіх осіб, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, на підставі наявних у справі доказів вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони визнають та не оспорюють, що [INFO] року померла їх мати [PERSON], [INFO], яка за життя склала заповіт на користь [PERSON]. Відповідач [PERSON] народився [INFO] року, і починаючи з 16 червня 2012 року та на момент смерті спадкодавця був непрацездатною дитиною останньої. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Тож у разі спадкування за законом, є 8 спадкоємців першої черги, а саме - сторони по справі [PERSON], [PERSON], а також треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Отже кожен з них має право на обов'язкову частку у спадщині у розмірі 1/16 частини спадщини. Відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 1241 ЦК України розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. На відміну від ст. 1224 ЦК України зазначена вище норма закону не передбачає можливості позбавлення спадкоємця права на обов'язкову частку у спадщині, а лише надає суду право зменшити розмір частки з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Таких інших обставин, які б мали істотне значення для зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині з матеріалів справи не вбачається, а тому суд приходить до висновку, що напруженість відносин між сторонами через майновий спадковий спір та розгляд судами інших справ не можуть слугувати підставою для зменшення обов'язкової частки відповідача у спадщині. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд бере до уваги, що відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спав від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою на підставі ст. 392 ЦК України. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом, згідно статті 1222 ЦК України, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а тому суд вважає, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] є належними спадкоємцем і його звернення до суду є правомірним. Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі і право на житловий будинок та земельні ділянки. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Разом з тим, суд не може погодитись з розміром обов'язкової частки у спадщині про визнання права власності на яку просить позивач за зустрічним позовом [PERSON], оскільки зважаючи на кількість спадкоємців першої черги за законом - 8 чоловік, то відповідач має право на обов'язкову частку у спадщині у розмірі 1/16 частини спадщини. Як вбачається зі змісту ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що первісний позов не доведений, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства і не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial