Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 08 червня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комінтернівського районного управління юстиції у м. Харкові, актовий запис №248. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між ним та відповідачем зареєстровано шлюб 08 червня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комінтернівського районного управління юстиції у м. Харкові, актовий запис №248. Від шлюбу дітей не мають. Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, відносин сімейних з відповідачем не підтримують та не ведуть спільного господарства. Сімя розпалась та існує формально. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з початку 2015 року. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти розірвання шлюбу. Просив надати строк для примирення. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 08 червня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комінтернівського районного управління юстиції у м. Харкові, актовий запис №248. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з початку 2015 року. За час спільного проживання між позивачем та відповідачем часто виникали непорозуміння, що призвело до втрати почуттів поваги та любові один до одного, на даний час сторони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, спільним побутом не пов'язані. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» ( далі- Постанова) рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст. 215 ЦПК. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Судовим розглядом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та просить не примирювати його з відповідачем, так як його рішення про розірванню шлюбу остаточне. Таким чином, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач заперечує проти позову, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно та подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу неможливі та суперечать інтересам позивача. За таких підстав позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 24, 110, 112 СК України,

Outcome: approved