Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області 20.06.2017 року з позовною заявою до відповідача - [PERSON] в якій зазначає, що 23.12.2016 року відповідач взяв у нього в борг грошові кошти у розмірі 2000 доларів США та зобовязався їх повернути до 23.03.2016 року, про що був укладений договір позики від 23.12.2016 року. Відповідно до п. 10 договору позики, передбачено, що у разі несвоєчасного повернення грошових коштів, позичальник в праві вимагати стягнення неустойки у розмірі 2% від суми позики, за кожен повний тиждень прострочення виконання зобовязання. Станом на поточну дату, відповідачем зобовязання виконано частково, 17.03.2017 року позивачу були повернуті грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, що сторонами не заперечується та підтверджується позивачем. Так як відповідач ухиляється від виконання свого зобовязання, просить стягнути з [PERSON] суму залишку боргу та за прострочення зобовязання в загальному розмірі 32545,04 грн., а також просить суд стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн. У судове засідання позивач та його представник [PERSON] не зявилися . Позивач надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності за участю свого представника [PERSON], позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. У судове засідання відповідач не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності за участю його представника [PERSON], позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник відповідача адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що договір позики, який був написаний між сторонами є нікчемним та підписаним з метою приховування факту пошкодження автомобіля позивача під час ремонтування його відповідачем. Так позивач надав відповідачу свій автомобіль для ремонту, але даний автомобіль згорів в орендованому гаражі з вини власника гаражу. Так як відповідач вважав себе частково винним у пошкодженні автомобіля, він взяв на себе зобовязання відшкодувати половину вартості автомобіля. Позивач зазначив, що вартість спаленого автомобіля складає 2000 доларів США, тому вимагав написання договору позики на дану суму та поки він не буде підписаний, він забере паспорт у відповідача та поверне його тоді, коли той з власником гаражу повернуть йому вказану суму. 17.03.2017 року в присутності свідків, позивач отримав 1000 доларів США від відповідача, про що власноруч написав розписку та при свідках повернув паспорт. Згідно розписки від 17.03.2017 року позивач отримав 1000 доларів США від [PERSON] в рахунок відшкодування половини вартості спаленого автомобіля Опель Кадет та претензій до відповідача за спалений автомобіль не предявляв, але згодом вирішив стягнути з відповідача гроші за даним договором. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення, суд дійшов наступних висновків: Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює таксистом. У грудні 2016 року була свідком як у гаражі згорів автомобіль Опель Кадет, який належав позивачу. 22.12.2016 року вона була свідком, як позивач забрав у відповідача паспорт громадянина України до того часу, поки відповідач або напишуть боргову розписку, або вони з власником гаражу не віддадуть йому 2000 доларів США за спалений автомобіль, також бачила як позивач надав розписку відповідачу про те, що забрав у нього паспорт. Наступного дня, 23.12.2016 року вона привезла відповідача до офісу адвоката [PERSON], яка готувала договір позики для сторін. В звязку з тим, що грошей у відповідача не було, а власник гаражу взагалі відмовився будь що підписувати, відповідач був вимушений підписати договір позики на 200 доларів США з позивачем, щоби йому віддали його паспорт, грошових коштів по даному договір відповідач не отримував. 17.03.2017 року свідок також була присутня при написанні розписки про повернення позивачу 1000 доларів США відповідачем в рахунок виплати половини вартості за спалений автомобіль. Гроші передавалися у її присутності та розписка теж писалась у її присутності а також у присутності адвоката та сестри позивача. Він ніяких претензій до відповідача не висував, казав що 1000 доларів він буде стягувати з власника гаражу, з вини якого згорів його автомобіль. У договорі позики від 23.12.2016 року зазначено, що [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США, а [PERSON] отримав зазначену суму та зобовязується повернути її до 23.03.2017 року (а.с.8). На підтвердження отримання грошей [PERSON]І написана розписка (а.с.10). Представником відповідача до матеріалів справи долучено оригінал розписки від 17.03.2017 року (а.с.10), згідно якої, [PERSON] отримав від [PERSON] 1000 доларів США в рахунок погашення половини вартості автомобіля Опель Кадет, котрий належить йому на праві власності та який був пошкоджений з вини двох осіб, які його ремонтували. Розписка написана в присутності свідків [PERSON] та [PERSON]. Із тексту вказаної розписки вбачається, що 1000 доларів США - це гроші які повернуті позивачу в рахунок погашення матеріальних збитків за згорівший автомобіль. На дану розписку позивач посилається у своєму позові як на доказ часткової сплати грошових коштів в сумі 1000 доларів США за договором позики, та навіть підтверджує факт її написання у позовній заяві та не оспорює її. Таким чином позивач підтвердив факт того, що за договором позики грошові кошти не передавалися, а його укладення відбулося з метою приховати можливість відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля Опель Кадет, який згорів в гаражі під час ремонту. При цьому суд виходить з положень статті 218 ЦК України, яка встановлює, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Відповідач довів факт безгрошовості за договором позики від 23.12.2016 року та приховування факту відшкодування шкоди. Отже позивач не довів факт передачі ним грошових коштів в сумі 2000 доларів США відповідачу. Наданий до матеріалів справи договір позики від 23.12.2016 року не може розглядатися судом як належний доказ, оскільки позивачем не був надано до суду оригінал даного договору а надана його копія, тому у суду не має можливості встановити його відповідність оригіналу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позовної заяви не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed