Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду у розмірі 34544,12грн., моральну шкоду у розмірі 15000,00грн., судові витрати у розмірі 12762,00грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що позивач є власником автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 213 CDI, державний номер [NUMBER] . 24.05.2018 року приблизно о 06.50год., на 47 км., автодороги Херсон-Генічеськ, водій [PERSON] , керуючи автомобілем FIAT SCUDO державний номер [NUMBER] , не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення з автомобілем MERCEDES-BENZ SPRINTER 213 CDI, державний номер [NUMBER] , в результаті чого останньому було завдано механічних пошкоджень. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.07.2018 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340грн. Висновком проведеної оцінки визначено, що матеріальні збитки, завдані власникові автомобіля позивача в результаті його пошкодження, складають 134544,12грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у АТ «Страхова група «ТАС». Страховою компанією виплачено позивачу 100000,00грн., відповідно до ліміту відповідальності страховика. Таким чином невідшкодованою залишається сума матеріальної шкоди у розмірі 34544,12грн. Щодо моральної шкоди позивач зазначає, що він є фізичною-особою підприємцем, його підприємницька діяльність залежить від доставлення товару до замовника, а пошкоджений автомобіль позивача є єдиним транспортним засобом, за допомогою якого здійснювалась доставка товару. Оскільки автомобіль позивача було пошкоджено з вини відповідача, позивач був позбавлений можливості займатися підприємницькою діяльністю, в результаті чого його ділова репутація зазнала значної шкоди. Таким чином позивач вважає, що діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яку позивач оцінює у 15000,00грн. Ухвалою від 03.12.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою від 26.02.2019 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі. Ухвалою від 06.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву в якій просив розглянути справу без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надав заяву в якій позов визнав в повному обсязі. Просив розглянути справу без його участі. \~ \~ \~ \~Згідно ч.ч. 1,2, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Оскільки відповідач звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в судового рішення по справі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється \~ \~ \~ \~Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. [PERSON] , 24.05.2018 року о 07-00год., керуючи транспортним засобом FIAT державний номер [NUMBER] , в місті Херсоні по Миколаївському шосе, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, наслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом MERCEDES-BENZ SPRINTER 213 CDI, державний номер [NUMBER] , від якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями порушив п.п.2.3б, 12.1 ПДР України Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.07.2018 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340грн. Постанова набула законної сили 27.07.2018 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована у АТ «Страхова група «ТАС» згідно Полісу №АМ/5586028 від 15.05.2018 року. Відповідно до висновку №Д3/06/18 експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, складеного 05.06.2018 року, вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля складає 134544,12грн. Вартість проведення вказаного дослідження склала 3000,00грн., згідно квитанції №051531 від 29.05.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною першої статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 28, 29 Закону №1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц судом надано висновки про правильне застосування норм права, зокрема про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно довідки АТ «Страхова група «ТАС», сума страхового відшкодування згідно заяви [PERSON] від 19.06.2018 року становить 100000,00грн., яка перерахована позивачу [PERSON] 16.08.2018 року на реквізити, вказані у його заяві на виплату страхового відшкодування. Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Зокрема, статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них. Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, позивачем зазначено, що страховою компанією йому відшкодовано завдану шкоду в розмірі 100000,00грн., таким чином невідшкодованою залишилась сума матеріальної шкоди у розмірі м34544,12грн. Приймаючи до уваги, що стороною відповідача позов визнано в повному обсязі, суд приходить до висновку, що неправомірні дії відповідача, які полягають у порушенні останнім ПДР, заходяться у причинно-наслідковому зв`язку з пошкодженням автомобіля позивача, та саме відповідач несе обов`язок по відшкодуванню частини завданих в наслідок ДТП збитків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як закріплено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Для підтвердження розміру матеріальної шкоди позивачем надано висновок №Д3/06/18 експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, складеного 05.06.2018 року, вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля складає 134544,12грн. Згідно довідки АТ «Страхова група «ТАС», сума страхового відшкодування згідно заяви [PERSON] від 19.06.2018 року становить 100000,00грн., яка перерахована позивачу [PERSON] 16.08.2018 року на реквізити, вказані у його заяві на виплату страхового відшкодування. Отже, розмір завданої та не відшкодованої шкоди майну позивача становить 134544,12 грн. - 100000,00 грн.= 34544,12грн. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 34544,12грн. Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна; відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з нормою ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Суд вважає розумним і справедливим визначити розмір відшкодування завданої позивачу [PERSON] моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Вирішуючи відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, суд виходить з наступного. Судові витрати, відповідно до вимог ч. 1ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2018 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг №31. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених відповідачем витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, у судове засідання надано Договір про надання юридичних послуг від 04.07.2018 року №31, Акт №1 виконаних робіт за вказаним договором та Квитанцію про сплату №118642 від 29.01.2019 року. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн. Окрім того, позивачем сплачено 3000,00грн., судовому експерту за проведення експертизи. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В порядку ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1125,09грн.

Outcome: partial