Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі наказу ВАТ «Азот» (рішенням загальних зборів акціонерів від 21.06.2011 перейменовано в ПАТ «Азот») № 45-вк від 16.03.2007 року він був прийнятий на роботу на посаду тесляра 3 розряду дільниці слюсарів-теслярів ремонтно-будівельного цеху ПАТ «Азот». За час роботи неодноразово переводився на інші посади. Наказом № 433-вк від 19.04.2017 його звільнено з роботи 21.04.2017 за угодою сторін. На день звільнення його з роботи остаточний розрахунок по заробітній платі з ним проведений не був. Також вказує, що 04.03.2019 року він направив відповідачу заяву з вимогою розрахуватися з ним та надати ряд документів: наказу про припинення трудового договору (про звільнення), довідку про заборгованість по заробітній платі, довідку про середньоденний дохід. Після цього, відповідачем йому було перераховано на картку 01.04.2019 кошти в сумі 2060,62грн., а 09.04.2019 - 340,08 грн., але копій запитуваних документів не надано. Тож можливість встановити наявність заборгованості по заробітній платі та її розмір не вдається можливим. Відповідно до квитанцій про нарахування заробітної плати: за березень 2017 року нараховано 4465, 56 грн., за лютий 2017 року - 7594,83 грн. Середньоденна заробітна плата за останні два місяці, що передували звільненню складає 375,93575 грн. Кількість робочих днів по затримці виплати ПАТ «Азот» належної йому заробітної плати, з моменту звільнення (21.04.2017) по дату останнього розрахунку (09.04.2019) становить 491 день, тож загальний розмір компенсації по виплаті середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати -184584, 45 грн. Тож, просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.04.2017 по 09.04.2019 року в сумі 184584,45 грн. з утриманням податків, обов`язкових платежів та зборів, та понесені ним судові витрати. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2019 року справу № 711/3588/19 розподілено на суддю Шиповича В.В. Ухвалою суду від 02.05.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Між тим, 14.05.2019 Розпорядженням керівника апарату Придніпровського районного суду м.Черкаси № 90 зобов`язано, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначити повторний автоматизований розподіл судової справи № 711/3588/19. Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2019 дану справу розподілено на суддю Позарецьку С.М. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.05.2019 справу прийнято до свого провадження та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечували. 21.05.2019 на виконання вимог ст. 278 ЦПК України, представником відповідача адвокатом Леонічевою Д.В. надано до суду письмовий відзив на позовну заяву та докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову. Просить у задоволенні позову відмовити, оскільки невиплата належних сум при звільненні позивачу сталась не з вини ПАТ «АЗОТ», а через відсутність об`єктивної можливості здійснити таку виплату, оскільки 07 березня 2017 року відбулася повна зупинка виробництва, що призвело до поглиблення скрутного фінансового становища і лише з червня 2017 року підприємство почало відновлювати свою роботу, проте з-за простою - існує гостра нестача оборотних коштів. Крім того, зазначає, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29 травня 2017 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «АЗОТ» в межах суми стягнення 611 872 475 грн. 30 коп. При цьому, жодному з рахунків ПАТ «АЗОТ» ані чинним законодавством, ані постановою державного виконавця не було надано статусу «захищеного», що унеможливило виплату заробітної плати з цих рахунків. Таким чином, оскільки вина ПАТ «АЗОТ» щодо невиплати заробітної плати [PERSON] при звільненні відсутня, то і його позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними і не підлягають задоволенню. Крім цього, зазначено, що в разі задоволення позовних вимог [PERSON] , сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає істотному зменшенню - з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Також, заперечує проти стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката. 05.07.2019 [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, в якому просив відхилити доводи відповідача, що наведені у відзиві на позов, а сам позов задовольнити повністю. Між тим, 27.08.2019 позивачем подано до суду клопотання про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі в сумі 183491 грн. 61 коп. з утриманням податків обов`язкових платежів та зборів. В судове засідання позивач не з`явився, а представник позивача - адвокат Булатецький А.А. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Додатково пояснив, що позивач працював на ПАТ «Азот», але в кінці 2016 року почалися затримки із виплатою заробітної плати і він 21.04.2017 року звільнився з роботи за угодою сторін та отримав трудову книжку. Остаточний розрахунок з ним проведений не був, на вимоги про виплату підприємство не реагувало. Лише 01.04.2019 та 09.04.2019 були проведені остаточні розрахунки. Загальна кількість робочих днів [PERSON] становить 491 робочий день, середньоденна заробітна плата складає 373,71 грн., тож середній заробіток за час затримки заробітної плати, який відповідач повинен сплатити [PERSON] становить 183491 грн. 61 коп. Крім того, з запереченнями відповідача, що їхньої вини з приводу невиплати заробітної плати немає, - не погодивсь, оскільки в зазначені ними місяці, відповідачем здійснювались часткові розрахунки і переводись виплати позивачу. Тож просить стягнути середній заробіток за період з 22.04.2017 по 09.04.2019 року включно, а також судовий збір в сумі 1845 грн. 84 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн., про які викладено у калькуляції. Щодо розміру правничої допомоги пояснив, що позовна заява була подана 26.04.2019 року і він неодноразово звертався до суду та цікавився долею справи, вказана справа відноситься до категорії складних справ, по ній багато збиралось документів, він консультував позивача, на що було витрачено час, до матеріалів справи додано договір про надання правничої допомоги від 01.04.2019 року. Правом на подачу запитів до ПАТ «Азот» щодо розміру середньоденної зарплати та розміру невиплаченої заробітної плати він не скористався. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «АЗОТ» за довірепністю Ярмоленко О.В. підтримала відзив на позовну заяву, поданий 21.05.2019 року, в якому ПАТ «АЗОТ» позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Додатково пояснила, що борг по заробітній платі утворився не з вини ПАТ «Азот», спочатку частково зупинилась діяльність підприємства, а потім робота зупинилась взагалі. І лише у червні 2017 року відновилось виробництво, але у коштах була нестача і об`єктивно неможливо було виплатити кошти по зарплаті працівникам підприємства. В разі задоволення позову, сума має бути стягнута на користь позивача з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів. Щодо стягнення правничої допомоги зазначеної орієнтовно 10 000 грн., то вважає цю суму значно завищеною, так як це не резонансна категорія справи, у реєстрі судових рішень таких рішень багато, тож це справа не складна і позовна заява не потребувала значних зусиль для її складання. Крім того, згідно із ст. 141 ЦПК України слід врахувати співмірність, про що зазначено у клопотанні відповідача, що додано до матеріалів справи, так як адвокат не скористався своїми повноваженнями щодо захисту прав позивача - не подавав запити про розмір середнього заробітку, що значно спростило б розгляд справи та дало можливість захистити права позивача, не підтверджено доцільність та необхідність звернення до суду щодо отримання інформації про рух даної справи, оскільки це можливо було здійснити адвокату та позивачеві через сайт судової влади. Заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] 16.03.2007 прийнятий у ПАТ «Азот» року на роботу на посаду тесляра 3 розряду дільниці слюсарів-теслярів ремонтно-будівельного цеху ПАТ «Азот» згідно наказу № 45-вк від 16.03.2007. За час роботи неодноразово переводився на інші посади. Наказом № 433-вк від 19.04.2017 [PERSON] 21.04.2017 звільнено з роботи за угодою сторін. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач ПАТ «АЗОТ» в день звільнення позивача не здійснив виплату нарахованої заробітної плати. Як вбачається з матеріалів справи, остаточна виплата заробітної плати з [PERSON] проведена 09.04.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу на належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні також встановлено, що станом на час розгляду справи ПАТ «Азот» (код ЄДРПОУ: 00203826) не ліквідоване. За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що виникає із трудових правовідносин, який регулюється Кодексом законів про працю України (глава VІІ). Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даного спору визначені КЗпП України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України «Про оплату праці» та інш. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Частиною першою ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем не порушені строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України (позовна заява надійшла до суду 26.04.2019 року) з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року по справі №4-рп/2012 та тих обставин, що заборгованість по заробітній платі сплачена позивачеві лише 09.04.2019 року, з чим погоджуються сторони. При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст. 238 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України). Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Як визначено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Між тим, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений не з вини підприємства, а через накладений державним виконавцем арешт на кошти та майно підприємства, що унеможливило проведення будь-яких банківських операцій; з-за того, що відповідач був поставлений у залежність від ціни на природній газ, який є основною сировиною для виробництва продукції ПАТ «Азот», а також вартості імпортних мінеральних добрив та значними змінами в кон`юнктурі ринку, зупинення виробництва. Проте, сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві чи блокування (арешт) рахунків/коштів/майна не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. При розгляді справи судом не встановлено вини [PERSON] , як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки з ним розрахунку по заробітній платі. Як зазначалося вище, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України). Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За таких обставин, до стягнення з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.04.2017 (наступний день після звільнення) по 09.04.2019 (день остаточного розрахунку). Абзацом другим п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до абзацу третього п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Пунктом п`ятим розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом восьмого розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.04.2017 року по 09.04.2019 року (в межах заявлених уточнених позивачем позовних вимог), суд виходить з наступного: як вбачається з матеріалів справи, кількість днів затримки розрахунку при звільненні за період з 22.04.2017 року по 09.04.2019 року включно, становить 491 робочий день. Згідно довідки № 739 від 16.05.2019 року середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 373 грн. 71 коп. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п`ятиденного робочого тижня позивача та даних, викладених у листі Мінсоцполітики України від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та листі Мінсоцполітики України від 19 жовтня 2017 року №224/0/103-17/214. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 квітня 2017 року по 09.04.2019 року включно становить 183491грн. 61 коп. (із розрахунку 373,71 коп. (середньоденний заробіток) х 491 робочий день), який і підлягає до стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України. Крім того, на думку суду, відсутні підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На думку суду, вирішення даного спору узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, що викладені у постанові від 03 липня 2013 року справа №6-60-цс13, від 16 січня 2012 року справа №6-54цс11, від 25 квітня 2012 року справа №6-23цс12, від 29 січня 2014 року справа №6-144цс13, від 27 квітня 2016 року №6-113цс16. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме, - слід стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.04.2017 року по 09.04.2019 року включно в сумі 183491 грн. 61 коп. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1834 грн. 92 коп.. Що стосується витрат на правничу допомогу, то статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК). Відповідне клопотання відповідачем викладене у відзиві на позов та обгрунтоване представником відповідача в судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви позивачем долучено ордер про надання правничої допомоги від 01.04.2019 адвокатом Булатецьким А.А., договір № 10 про надання правової допомоги від 01.04.2019, тарифи та послуги, акт приймання - передачі наданих послуг від 15.05.2019 року з переліком наданих послуг, опис-калькуляцію до договору №10, квитанції про оплату коштів в сумі 10000грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000грн., оскільки витрати у розмірі 10000грн. є явно завищеними. Крім того, на думку суду, розмір 2000гр. є співмірним із складністю та категорією даної справи, обсягом та часом виконаних робіт, ціною позову, часу судового засідання, протягом якого розглянута справа, а також враховуючи заперечення відповідача, що викладені у відзиві та в судовому засіданні його представником. Також, не знайшли свого підтвердження доводи представника позивача про те, що адвокатом здійснювались запити щодо отримання відомостей, які стосуються предмету доказування по даній справі, враховуючи дату укладання договору від 01.04.2019р.; звернення до суду, як зазначено, щодо отримання інформації про рух справи, жодними доказами не підтверджені, враховуючи, що такі відомості можливо дізнатися через сайт судової влади. На підставі викладеного та,

Outcome: partial