Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], Марківської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину. В обґрунтовування своїх вимог позивач посилався на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді домоволодіння з меблями та побутовим устаткуванням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст.1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги є позивач та його рідні брати [PERSON], [PERSON]. [PERSON] у встановленому законом порядку від спадщини відмовився. Позивач разом із [PERSON] бажали прийняти спадщину, але в добровільному порядку розділити її не змогли, тому в листопаді місяці 2007 року, ще до закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини позивач звернувся до Марківського районного суду з позовом про розподіл спадкового майна та стягнення компенсації від вартості частки майна. Справа була передана на розгляд Міловского районного суду Луганської області, ухвалою якого від 19 серпня 2010 року позовні вимоги [PERSON] було залишено без розгляду в зв'язку з тим, що останнім не отримано свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі. Восени 2010 року позивач [PERSON] звернувся до Марківської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, але нотаріус Марківської державної нотаріальної контори листом від 10.11.2010 року повідомив про пропуск строку для прийняття спадщини. Відповідач по справі [PERSON] спадщину прийняв. Позивач також бажає отримати спадкове майно, тому і звернувся з даним позовом до суду, в якому прохав визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, та зобов'язати Марківську державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину на ім'я позивача. Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 31 січня 2014 року було закрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Марківської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України. Так в ході судового розгляду, при дослідженні доказів по справі, судом було встановлено, що позивач [PERSON] вже звертався до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа Марківська державна нотаріальна контора про визнання додаткового строку для прийняття спадщини, яка була розглянута Біловодським районним судом Луганської області та 11 лютого 2011 року по вказаній справі ухвалено рішення, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено у повному обсязі за їх безпідставністю (а.с.21). Вказане рішення суду ніким не оскаржувалось і на сьогоднішній день є чинним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги до Марківської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину підтримав, прохав суд позов задовольнити та зобов'язати державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на ім'я позивача. Стосовно заявлених вимог ніяких пояснень не дав. В судовому засіданні позивачу були роз'яснені вимоги ч.1 ст.60 ЦПК України, відповідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідаючи за запитання суду, ніяких обґрунтувань, пояснень стосовно позовних вимог позивач давати не став. Відповідач державний нотаріус Марківської державної нотаріальної контори Ченекал О.Є., в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, на що до суду надав заяву в якій вказав, що після смерті [PERSON], в Марківській державній нотаріальній конторі 19.12.2007 року була заведена спадкова справа №11-15/121 за заявою [PERSON]. 03.07.2012 року було видано Свідоцтво про право на спадщину на ім'я [PERSON]. Також зазначив, що відповідно Постанови №7 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року, нотаріуси у справах про спадкування та про продовження строку для прийняття спадщини не можуть являтися сторонами та заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Просив справу розглянути без його участі. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги [PERSON] до Марківської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] (відповідно копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с.3). Згідно листа Завідуючого Марківською державною нотаріальною конторою О.Є. Ченікал від 23 вересня 2010 року (а.с.4), [PERSON] було повідомлено, що 19 грудня 2007 року відкрилася спадщина після смерті матері [PERSON]. Державним нотаріусом зазначено, що [PERSON] протягом шести місяців після відкриття спадщини с заявою про прийняття або про відмову від спадщини не звертався. Відомості щодо прийняття спадщини [PERSON] у нотаріальній конторі відсутні. В судовому засіданні позивач вказав, що до нотаріальної контори с заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини він дійсно не звертався, постанови про відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину не виносилось. Відповідно п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Таким чином, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», нотаріуси у справах про спадкування та про продовження строку для прийняття спадщини не можуть бути сторонами та заінтересованими особами. Окрім того, відповідно до п. 23 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні судом було встановлено, що позивач [PERSON] до Державної нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] не звертався, Постанови про відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину не виносилось. Відповідно до Закону України «Про нотаріат», нотаріус не є суб'єктом владних повноважень, ані юридичною особою. У зв'язку з цим позовні вимоги до нотаріуса про зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину підлягають розгляду в позовному провадженні. Але в даному випадку є спір про право між спадкоємцями щодо певного спадкового майна, та щодо пропуску строку на прийняття спадщини, тому сторонами по справі повинні бути не спадкоємець та нотаріус, а спадкоємці між собою. На підставі викладеного, судом було встановлено, що в даному випадку Марківська державна нотаріальна контора не може бути відповідачем по справі.

Outcome: dismissed