Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав, мотивуючи свої вимоги тим що, відповідач [PERSON] позичив у нього 23 грудня 2016 року грошові кошти у сумі 4 000 Євро. Цей факт підтверджується письмовою розпискою. Відповідно до договору строк повернення боргу до 30 серпня 2017 року. Також за домовленістю встановлено та відображено в розписці, зобов`язання сплачувати позичальником щомісячно неустойку в розмірі 1% суми позики за кожен день прострочки. Станом на 24.12. 2019 року відповідач суму позики у розмірі 4 000 Євро, згідно розписки від 23.12. 2016 року, чим порушив свої зобов`язання перед ним. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , суму боргу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) євро, що на день звернення з позовом еквівалентно 103200 грн. та стягнути з відповідача суму пені у розмірі 14 600 євро, що на день звернення з позовом еквівалентна 376 680, 00 грн. і судовий збір у розмірі 4798, 81 грн. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та підтримання вимог позову. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був попередженим належним чином, причини неявки суду невідомі. Враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1048 ЦК України визначає що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2016 року відповідач [PERSON] , отримала у борг від [PERSON] суму позики, в розмірі 4 000 (чотири тисячі) Євро, та зобов`язався їх повернути до 30 серпня 2017 року, що підтверджується відповідною письмовою розпискою. Також згідно даної письмової розписки відповідач [PERSON] зобов`язався сплатити неустойку в розмірі 1 % за умови прострочення терміну повернення позики. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Отже, у визначений договором строк повернення коштів, відповідач свої зобов`язання не виконав, чим порушив права позивача і які підлягають захисту в судовому порядку, шляхом стягнення основної суми боргу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) Євро, що еквівалентно 103 200, 00 грн. ( сто три тисячі двісті) грн.. 00 коп. та 14 600 (чотирнадцяти тисяч шістсот) Євро - суму пені, що еквівалентно 376680, 00 грн. (триста сімдесят шість тисяч шістсот вісімдесят) грн.. 00 коп., і судовий збір в розмірі 4 798, 81 грн. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 625, 1046, 1047, 1048 ЦК України, та

Outcome: approved