Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 53), просить суд: стягнути з відповідача, [PERSON], в його користь грошові кошти у відповідності до законних вимог у сумі 16570 гривень; стягнути з відповідача в його користь суму витрат на правову допомогу в розмірі 3000 гривень; покласти на відповідача інші судові витрати та витрати по оплаті судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв'язку із необхідністю придбання будівельних матеріалів, через всесвітню мережу «Інтернет» на сайті maxinfo.com він знайшов необхідну йому інформацію та контактні телефони особи з анкетними даними [PERSON] На початку липня 2014 року він зателефонував до цієї особи з метою придбання штукатурки та за результатами їхніх переговорів було укладено усний договір купівлі-продажу штукатурки. Відповідно до умов даного договору він повинен перерахувати на картковий рахунок відповідача [NUMBER] кошти в сумі 16570 гривень, після чого він невідкладно зобов'язувався відправити йому 280 мішків штукатурки, вагою 30 кг кожен. Під час їхнього спілкування він неодноразово запевняв його, що як тільки кошти надійдуть на його картковий рахунок, йому відразу буде відправлено штукатурку. Ним було в повному обсязі виконано їхні домовленості та перераховано всю суму коштів двома платежами 08 липня 2014 року у відділенні «Приватбанку» в сумі 15590 гривень 00 копійок та 11 липня 2014 року в сумі 980 гривень 00 копійок. Однак, відповідач свої зобов'язання за усним договором не виконав, та не зважаючи на отримання всієї суми коштів, ним не отримано ні грошей, ні штукатурки. Зважаючи на той факт, що обумовлена договором штукатурка була потрібна йому до 01 серпня 2014 року усний договір між ними було анульовано, у зв'язку з чим він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути сплачені йому кошти, однак останній ухиляється від контактів з ним та не повертає коштів. Невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань призвело до того, що він змушений був звертатись за правовою допомогою до адвоката. Таке звернення призвело до витрат на правову допомогу, які становлять 3000 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив справу слухати за його та його представника відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи\-ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника позивача та відповідача, та за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 641 Цивільного кодексу України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Згідно ч. 1, 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем було досягнуто усної домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу штукатурки, за яким позивач зобов'язався сплатити кошти за надану відповідачем штукатурку, а відповідач зобов'язався надати позивачу штукатурку. На виконання вказаної домовленості, позивачем 08 липня 2014 року було здійснено перерахування на рахунок [NUMBER] (одержувач - [PERSON].) коштів у розмірі 15 590,00 гривень, що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 6). Крім того, 11 липня 2014 року позивачем також було перераховано на рахунок [NUMBER] (одержувач - [PERSON].) суму коштів у розмірі 980,00 гривень, що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.6). Всього позивачем було здійснено оплату на загальну суму 16 570 гривень 00 копійок. Відповідно до листа-відповіді ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 04 травня 2016 року, картковий рахунок [NUMBER] належить [PERSON] (а.с. 77). Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивачем було сплачено суму коштів за товар - штукатурку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1. припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2. зміна умов зобов'язання; 3. сплата неустойки; 4. відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем були порушені умови укладеного договору купівлі-продажу та не було надано позивачу товару, обумовленого домовленістю між ними, у зв'язку з чим позивачем правомірно заявлені вимоги щодо повернення грошових коштів, перерахованих останнім в якості оплати за договором купівлі-продажу. Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 16 570 гривень 00 копійок. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на правову допомогу в розмірі 3000 гривень 00 копійок, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 79, 84, 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Так, як вбачається з матеріалів справи, 04 червня 2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги № 6/15, за яким [PERSON] доручив [PERSON] представляти його інтереси в суді у цивільній справі про стягнення коштів з [PERSON], оплата роботи, за домовленістю сторін, становить 3000,00 гривень (а.с. 7). 04 червня 2015 року, на виконання умов даного договору, позивачем було сплачено на користь ФОП [PERSON] суму коштів у розмірі 3000 гривень в рахунок сплати за договором про правову допомогу № 6/15 від 04 червня 2015 року (а.с.8). В подальшому, 08 грудня 2015 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 6/15 від 04 червня 2015 року про надання правової допомоги (а.с. 42). Статтею 50 Цивільного кодексу України передбачено право фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності. При цьому, відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, діяльність фізичної особи-підприємця безпосередньо пов'язана із здійсненням підприємництва з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, при цьому законодавцем не передбачена можливість здійснення представництва інтересів фізичної особи в суді, у зв'язку з чим відшкодування витрат на правову допомогу не здійснюється. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує відповідачу до сплати на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487 гривень 20 копійок, які сплачено позивачем за подання даного позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial