Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача коштів в розмірі 170 272,60 грн. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 03 серпня 2011 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, згідно умов якого він передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 224 000 грн. 00. коп., які остання зобов`язалась повернути не пізніше 04 листопада 2011 року. Окрім того, для забезпечення виконання умов зобов`язання, 03 серпня 2011 року між ним та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно умов якого [PERSON] передала в іпотеку йому трикімнатну квартиру за [ADDRESS] . При цьому, зазначає, що представником при укладені вищевказаних договорів була відповідач [PERSON] , яка діяла від його імені на підставі довіреності від 26.07.2011 року. 23 грудня 2011 року, приватним нотаріусом Олексишин З.З. видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4903 та запропоновано звернути стягнення на трикімнатну квартиру за [ADDRESS] , що належить [PERSON] , у зв`язку із невиконанням останньою договору позики. За рахунок коштів виручених від реалізації вищевказаної квартири, приватним нотаріусом запропоновано задовольнити його вимоги в сумі 224 000 грн. 00 коп., що складає заборгованість за договором позики від 03 серпня 2011 року. 19 січня 2012 року відповідач [PERSON] , представляючи його інтереси звернулась із письмовою заявою до першого відділу ДВС, щодо прийняття до примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин 3.3. за №4903. Постановою державного виконавця першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції від 23 січня 2012 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису за №4903 від 23 грудня 2011 року. Актом державного виконавця від 21 лютого 2012 року описано та накладено арешт на трикімнатну квартиру за [ADDRESS] . 06 березня 2012 постановою державного виконавця першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції призначено експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. Згідно висновку вартості об`єкта оцінки від 16 березня 2012 року, вартість вищевказаної трикімнатної квартири, на дату оцінки становила 292 600 грн. 19 квітня 2012 року постановою державного виконавця першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції накладено арешт на усе майно [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження, в тому числі й на трикімнатну квартиру за [ADDRESS] . 10 травня 2012 року між ТОВ «Укрспецторг групп» та першим відділом ДВС Тернопільського міського управління юстиції укладено договір № 19-0020/12 про надання послуг по реалізації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, зокрема, трикімнатної квартири за [ADDRESS] . 12 липня 2012 року ТОВ «Укрспецторг групп» проведено прилюдні торги з реалізації вищевказаної квартири, для задоволення вимог перед ним в сумі 224 000 грн. Переможцем вказаних вище прилюдних торгів стала [PERSON] , що підтверджується протоколом проведення прилюдних торгів № 19-0020/12 від 2.07.2012 року затвердженого директором Тернопільської філії ТОВ «Укрспеторг груп» від 12 липня 2012 року. 24 липня 2012 року приватним нотаріусом посвідчено свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів та зареєстровано в реєстрі за № 1865, відповідно до якого відповідачу [PERSON] належить на праві власності майно, а саме: трикімнатна квартира [ADDRESS] . [PERSON] , після проведення вказаних прилюдних торгів та покупки вказаної вище трикімнатної квартири, звернулась до Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції із заявою про зарахування коштів, які виручені з реалізації нерухомого майна на прилюдних торгах, на особистий банківський рахунок довірителя. 31 липня 2012 року Першим відділом ДВС Тернопільського міського управління юстиції перераховано грошові кошти в сумі 170 272 грн. 60 коп., отримані від продажу квартири в рахунок задоволення вимог кредитора [PERSON] , відповідачу [PERSON] на її особистий банківський рахунок, що підтверджується платіжним дорученням за №585 від 31 липня 2012 року. По даний час, відповідач не повернула йому даних коштів та на неодноразові його вимоги, щодо повернення вказаної вище суми не реагує. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] в його користь грошові кошти в сумі 170 272, 60 грн. Ухвалою суду від 25 лютого 2019 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. У судове засідання позивач та його представник - адвокат Недокус В.І. не з`явились, хоча про час та місце були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Щодо ухвалення заочно рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Відзив та заперечення на позов не подавала. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 03 серпня 2011 року [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , на підставі довіреності від 26 липня 2011 року, та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З. та зареєстрований в реєстрі за № 3227. Згідно умов договору позики, [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 224 000 грн. 00. коп., які остання зобов`язалась повернути [PERSON] не пізніше 04 листопада 2011 року. 03 серпня 2011 року між [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , на підставі довіреності від 26 липня 2011 року та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З. та зареєстрований в реєстрі за № 3231. Відповідно до умов п.1.2, п.1.3 даного Договору, [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] трикімнатну квартиру за [ADDRESS] , яка належала їй на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за №320. У зв`язку із невиконання [PERSON] умов договору позики, 23 грудня 2011 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З. видано виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 4903. Відповідно до виконавчого напису від 23.12.2011 року, приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З., запропоновано звернути стягнення на трикімнатну квартиру за [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , у зв`язку із невиконанням нею умов договору позики від 03 серпня 2011 року. За рахунок коштів виручених від реалізації трикімнатної квартири за [ADDRESS] , приватним нотаріусом Олексишин З.З. запропоновано задовольнити вимоги [PERSON] в сумі 224 000 грн. 00 коп., що складає заборгованість за вищевказаним договором позики. 19 січня 2012 року [PERSON] , представляючи інтереси [PERSON] , на підставі нотаріальної довіреності, звернулась із письмовою заявою до першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції про прийняття до примусового виконання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З. №4903. 23 січня 2012 року постановою державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за ВП №30832290 про примусове виконання виконавчого напису за № 4903 від 23 грудня 2011 року, виданого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З. Актом державного виконавця від 21 лютого 2012 року описано та накладено арешт на трикімнатну квартиру за [ADDRESS] . 06 березня 2012 року постановою державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції призначено експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, а саме [PERSON] . Як вбачається з висновку вартості об`єкта оцінки від 16 березня 2012 року, наданим суб`єктом оціночної діяльності (оцінювачем) [PERSON] , вартість об`єкта оцінки, а саме: трикімнатної квартири [ADDRESS] , на дату оцінки становить 292 600 грн. 19 квітня 2012 року постановою державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а саме: трикімнатну квартиру за [ADDRESS] . Між ТОВ «Укрспецторг групп» та першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції 10 травня 2012 року укладено договір за № 19-0020/12 про надання послуг по реалізації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири за [ADDRESS] . Згідно акту уцінки (переоцінки) описаного арештованого майна, яке не реалізувалось на прилюдних торгах, аукціонах від 13 червня 2012 року, державним виконавцем першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції та представником ТОВ «Укрспецторг групп» проведено уцінку майна а саме: трикімнатної квартири [ADDRESS] та встановлено, що ціна вищевказаної квартири після уцінки становить 219 450 грн. Згідно листа ТОВ «Укрспецторг групп» за №234 від 26 червня 2012 року, останні повідомили перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, що прилюдні торги по реалізації арештованого майна, яке належить [PERSON] , а саме ЛОТ №1: трикімнатна квартира за [ADDRESS] , призначені на 12 липня 2012 року. [PERSON] звернулась до ТОВ «Укрспецторг групп» про участь в аукціоні (прилюдних торгів), яке відбудеться 12 липня 2012 року, з реалізації арештованого майна, а саме: трикімнатної квартири за [ADDRESS] , що стверджується її письмовою заявою від 12 липня 2012 року. 12 липня 2012 року ТОВ «Укрспецторг групп» проведено прилюдні торги з реалізації арештованого майна, а саме: трикімнатної квартири за [ADDRESS] . Переможцем вказаних вище прилюдних торгів стала [PERSON] , запропонувавши ціну 219 651 грн. 00 коп., що підтверджується протоколом проведення прилюдних торгів за № 19-0020/12 від 12 липня 2012 року, затвердженим директором Тернопільської філії ТОВ «Укрспеторг груп» від 12 липня 2012 року. Відповідно до акту про проведення прилюдних торгів відповідно від 23 липня 2012 року, складеного першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: квартира [ADDRESS] , придбала предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру за [ADDRESS] за ціною 219 651 грн. та в свою чергу здійснила повний розрахунок, що підтверджується квитанцією № к 111/j/55 від 19 липня 2012 року на суму 188 899,86грн та авансовий внесок на суму 30 723,14 грн. згідно протоколу №19-0020/12. 24 липня 2012 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області, на підставі акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів затвердженого в.о. начальником першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 23 липня 2012 року, посвідчено свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, зареєстроване в реєстрі за № 1865, відповідно до якого вбачається, що відповідачу [PERSON] належить на праві власності майно, а саме: трикімнатна квартира [ADDRESS] . Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15 січня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2013 року у справі, у задоволенні позову [PERSON] до Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспеторг групп», [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів відмовлено. [PERSON] , після проведення вказаних прилюдних торгів та покупки трикімнатної квартири, діючи на підставі нотаріальної довіреності від імені [PERSON] , звернулась до Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції із заявою про зарахування коштів на рахунок кредитора, які виручені з реалізації нерухомого майна на прилюдних торгах, на особистий банківський рахунок довірителя. 31 липня 2012 року Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перераховано грошові кошти в сумі 170 272 грн. 60 коп. на рахунок відповідача [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №585 від 31 липня 2012 року. При цьому, у графі призначення платежу зазначено - згідно виконавчого напису № 4903 від 23.12.2011 року про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] коштів . Встановлено, що стягувачем згідно виконавчого напису нотаріуса № 4903 від 23.12.2011 року є [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Відповідач після отримання коштів на рахунок та по даний час спірних коштів позивачу не повернула. У судові засідання відповідач жодного разу не з`явилась та будь-яких доказів на спростування тверджень позивача суду не подала. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом В силу вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із вимогами ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Згідно з правилами ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. За змістом зазначеної норми саме на повіреного покладено обов`язок передати довірителеві все одержане за виконаним дорученням. Аналізуючи зазначені положення закону, обов`язок по доведенню передачі одержаного лежить на повіреному. Встановлено, що 23 грудня 2011 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З., видано виконавчий напис за № 4903, яким запропоновано звернути стягнення на трикімнатну квартиру за [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , у зв`язку із невиконанням нею умов договору позики від 03 серпня 2011 року. За рахунок коштів виручених від реалізації трикімнатної квартири за [ADDRESS] , приватним нотаріусом Олексишин З.З. запропоновано задовольнити вимоги [PERSON] в сумі 224 000 грн. 00 коп., що складає заборгованість за вищевказаним договором позики. Письмовими доказами підтверджено, що 23 грудня 2011 року [PERSON] видав на ім`я [PERSON] довіреність, уповноваживши її представляти його інтереси в усіх установах, органах державної влади та місцевого самоврядування, з правом подання та підпису всіх без винятку документів, необхідних для виконання даної довіреності, у тому числі подання заяв, скарг тощо. 19 січня 2012 року [PERSON] , представляючи інтереси [PERSON] , на підставі нотаріальної довіреності, звернулась із письмовою заявою до першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції про прийняття до примусового виконання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З. №4903. В ході виконання виконавчого напису, спірна квартира буда продана на прилюдних торгах за ціною 219 651 грн., переможцем яких стала [PERSON] в свою чергу здійснила повний розрахунок, що підтверджується квитанцією № к 111/j/55 від 19 липня 2012 року на суму 188 899,86грн та авансовим внеском на суму 30 723,14 грн. згідно протоколу №19-0020/12. Вказані кошти, [PERSON] були зараховані на рахунок ДВС. [PERSON] , після проведення вказаних прилюдних торгів та покупки трикімнатної квартири, діючи на підставі нотаріальної довіреності від імені [PERSON] , звернулась до Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції із заявою про зарахування коштів на рахунок кредитора, які виручені з реалізації нерухомого майна на прилюдних торгах, на особистий банківський рахунок довірителя. 31 липня 2012 року Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, кошти отримані від продажу квартири [PERSON] в сумі 170 272 грн. 60 коп. перераховані на рахунок відповідача [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №585 від 31 липня 2012 року. Таким чином, [PERSON] відповідно до закону мала виконати обов`язок, передбачений ст. 1006 ЦК України. Жодних письмових доказів на підтвердження передачі грошей за виконання доручення на підставі довіреності, виданої 23 грудня 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З. та зареєстрованої в реєстрі за № 4904, [PERSON] не надано. Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явилась, однак була повідомлена належним чином, шляхом надіслання рекомендованих повідомлень за місцем її реєстрації та розміщення повідомлень на офіційному сайті судової влади. Відзив на позов не подала та будь-яких доказів на спростування доводів позивача не представила. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів слід задовольнити та стягнути з останньої на користь позивача кошти у розмірі 170 272, 60 грн. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1702, 73 грн. сплаченого судового збору. Щодо вимог про стягнення коштів у розмірі 7000 грн. на правову допомогу слід зазначити наступне. Положеннями ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача Відповідно до вимог ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). До матеріалів справи приєднано ордер серії ТР №052374, квитанція до прибуткового касового ордеру за №1/19 від 12 лютого 2019 року. Однак, вищенаведенні документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Зважаючи на складність справи та виконаних адвокатом об`єму робіт, суд вважає, що витрати на правничу допомогу визначені позивачем є завищеними, належним чином не обґрунтовані та недоведенні. В порушення вимог ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, відповідачем не надано суду договору про надання послуг адвоката, доказів щодо детального опису наданих послуг, вартості кожної наданої послуги і актів виконаних робіт, а складність справи, кількість судових розглядів та предмет спору не обумовлює можливість стягнення такої суми коштів, що зазначено у заяві. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн. слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: approved