Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з власником спірного спадкового майна [PERSON] його батька [PERSON] пов'язували давні товариські стосунки. В квітні 2013 року [PERSON] діагностували рак підшлункової залози, меланому шкіри спини. Витрати на медичні дослідження в спеціалізованих медичних закладах, ліки, догляд частково взяв на себе [PERSON] В травні 2013 року [PERSON] склав заповіт на позивача [PERSON] З 12.12.2013 року у зв'язку із стрімким розвитком хвороби [PERSON] втратив можливість самостійно обслуговувати себе, став лежачим хворим. Догляд та підтримку хворому надавали позивач та його батько. [INFO] року [PERSON] помер. З інформаційної довідки із Спадкового реєстру позивачу стало відомо, що 18.01.2014 року [PERSON] прибув за місцем проживання померлого з приватним нотаріусом та двома свідками, в присутності яких нотаріусом було посвідчено заповіт, відповідно до якого [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] Позивач, вважаючи, що під час складання заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій у зв′язку із тяжким перебігом хвороби, просив визнати недійсним заповіт [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Уваровим М.О. 18.01.2014 року; визнати дійсним заповіт [PERSON], посвідчений 17.05.2013 року державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Рівною О.В. та визнати за ним (позивачем) право на спадщину за цим заповітом. Ухвалою суду від 26.03.2015 року відповідача [PERSON] у зв'язку зі смертю останнього було замінено на його правонаступника [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлений позов та посилаючись на викладені в позові підстави, просили задовольнити останній. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Від третьої особи - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Уварова М.О., надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в яких останній просив відмовити в її задоволенні та розглядати справу без його участі. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] помер [INFO] року та після його смерті відкрилась спадщина. Також з матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 17.05.2013 року за реєстровим №5-13, за яким заповідав всі свої права та обов'язки, а також все рухоме та нерухоме майно позивачу [PERSON] Також [PERSON] 18.01.2014 року склав другий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Уваровим М.О. 18.01.2014 року за реєстровим №11, за яким заповідав всі свої права та обов'язки, а також все рухоме та нерухоме майно [PERSON], правонаступником якого є відповідач [PERSON] У зв'язку з похилим віком заповідача та у зв'язку з неспроможністю підписати заповіт, цей заповіт було посвідчено у присутності свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом встановленого законом шестимісячного строку звернулись позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею ст.1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Відповідно до ст.1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім ч.2 ст.1248 і ст.1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Частинами 1-3 ст.1254 ЦК України встановлено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Згідно ч.4 ст.207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про нотаріат» якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, позивач посилався на те, що [PERSON] останній рік життя важко хворів, приймав сильнодіючі ліки, з грудня 2013 року по січень 2014 року його стан різко погіршився, що сукупно вплинуло на його психічний стан, розуміння значення своїх дій і на волевиявлення. В зв'язку з цим вважав, що під час складання заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій, а первісний відповідач скористався таким станом останнього та намовив скласти заповіт на його ім'я. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №49 від 10.12.2015 року [PERSON] на момент складання та підписання заповіту 18.01.2014 року будь-яким психічним розладом не страждав. За своїм психічним станом в той період міг розуміти значення свої дій та керувати останніми. Згідно висновку додаткової судово-психіатричної експертизи №24 від 20.10.2016 року, на момент складання та підписання заповіту 18.01.2014 року [PERSON] страждав психічним розладом у вигляді синдрому потьмареної свідомості внаслідок ракової інтоксикації. За своїм психічним станом в той період не міг розуміти значення свої дій та керувати останніми. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року №8 при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Згідно з постановою Верховного Суду України від 29.02.2012 року у справі №6-9цс12 висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Як вбачається з висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №49 від 10.12.2015 року, об'єктом її дослідження були медична документація, а саме довідка №1762 від 30.10.2014 року з КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР, довідка №14/239 від 06.11.2014 року з КЗ «Дніпропетровський спеціалізований психоневрологічний центр» ДОР, м/к №2013/152 з КЗ «ДМБКЛ №4» ДОР, м/к б№ з КЗ «ДЦПМСД №1», відповідно до якої за життя, в тому числі у період часу, найбільш близький до складання заповіту, [PERSON] за медичною допомогою до психіатрів не звертався, психіатрами не оглядався, при огляді його лікарями інших спеціальностей консультації психіатрів не рекомендувались, специфічного (психіатричного) лікування не отримував. Згідно висновку додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи №24 від 20.10.2016 року вбачається, що при проведенні додаткової експертизи об'єктом її дослідження були таж сама медична документація, а також покази допитаних під час розгляду справи свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Оцінюючи вказаний висновок додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи №24 від 20.10.2016 року, суд вважає, що він не містить чітких й однозначних висновків про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, не узгоджується з іншими доказами по справі. Так, судом встановлено, що [PERSON] за життя на обліку у лікаря-психіатра не перебував, недієздатним не визнався, за медичною допомогою до психіатрів не звертався, психіатрами не оглядався, при огляді його лікарями інших спеціальностей консультації психіатрів не рекомендувались, специфічного (психіатричного) лікування не отримував. Перелічивши відомості щодо лікування [PERSON] та показання свідків експерти у висновку додаткової експертизи не навели будь-яких підстав та обґрунтувань діагностування у [PERSON] психічного розладу у вигляді синдрому потьмареної свідомості внаслідок ракової інтоксикації, не визначили чи мав такий розлад постійний характер. При цьому, в наданих для проведення експертизи матеріалах та у самому висновку містяться пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], нотаріуса [PERSON], які підтверджують повну спроможність померлого розуміти значення своїх дій та керувати ними. Так, із показань свідка [PERSON] вбачається, що останній був другом [PERSON], з вересня 2013 року і по час смерті регулярно навідував його, робив йому масаж. [PERSON] зазначив, що поступово стан [PERSON] погіршувався, він став дуже слабким, у рухах був обмежений. Однак ніяких ознак психічних розладів в останнього він не спостерігав, сумнівів у його розумових здібностях ні в кого не було, померлий упізнавав всіх, хто був навколо нього. Свідок [PERSON] зазначила, з грудня 2013 року по день смерті здійснювала постійний нагляд за тяжко хворим [PERSON], ніяких ознак психічних розладів в останнього вона не спостерігала. Вона пояснила, що перший раз, коли нотаріус приходила до [PERSON] для складення заповіту (17.01.2014 року), остання не могла посвідчити даний заповіт, оскільки [PERSON] не міг підписати його, оскільки дуже ослаб та був паралізований. 18.01.2018 року її запросили бути свідком при посвідченні заповіту. [PERSON] зазначила, що в присутності ще двох свідків вона зачитала вголос зміст заповіту та підписала його, оскільки [PERSON] не міг поставити свій підпис через те, що в нього не функціонувала рука. Під час складення заповіту нотаріус з′ясував у [PERSON], чи знає він людей, які знаходяться в його кімнаті, пересвідчився у дійсній волі спадкодавця, останній відповів на всі питання нотаріуса. Свідок [PERSON], який був присутній при посвідченні спірного заповіту також зазначив про те, що поведінка [PERSON] була повністю адекватною, йому давали прочитати заповіт, на всі питання нотаріуса давав адекватні відповіді. Але через те, що він фізично не зміг підписати заповіт, за нього підписала [PERSON] Допитана в судовому засідання державний нотаріус П′ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] пояснила, що в січні 2014 року її запросили до [PERSON] для складання заповіту, оскільки він був тяжко хворий і не міг самостійно прийти до нотаріальної контори. Спадкодавець сказав, що він зможе самостійно прочитати заповіт та підписати його. Попросила вийти з кімнати особу, на ім′я якого спадкодавець хотів скласти заповіт ([PERSON].), спитала [PERSON] про що він хоче скласти заповіт, й отримала відповідь, що останній хоче заповісти все своє майно [PERSON] Спадкодавець прочитав складений нотаріусом заповіт, але сам підписати не зміг за станом здоров′я. Тоді вона пояснила, що в такому випадку необхідно запросити свідків, а також особу, яка від імені спадкодавця з його проханням та в його присутності зможе підписати заповіт та прочитати його вголос. Свідок [PERSON] під час допиту в судовому засіданні зазначив, що також навідував [PERSON], бачив його перед смертю. Ніяких дій, або слів, які б свідчили про неадекватну поведінку померлого або про розлади психіки [PERSON] не вчиняв. Разом з тим, оцінку показанням вказаних свідків та причин їх неврахування у висновку додаткових експертизи не наведено та в основу останнього фактично покладено показання інших свідків, які протирічать показанням зазначених вище свідків та об'єктивно іншими матеріалами справи не підтверджується. З огляду на це, а також враховуючи, що в іншій частині висновок додаткової експертизи ґрунтується на даних тієї самої медичної документації, що досліджувалась при складанні первинного висновку експертизи №49 від 10.12.2015 року, який має протилежні висновки щодо психічного стану померлого [PERSON] на момент складання заповіту, суд не приймає до уваги висновок додаткової експертизи, вважаючи останній недостатньо обґрунтованим, таким, що не узгоджуються з іншими матеріалами справи. А тому, цей висновок не може бути покладено в основу судового рішення. Також суд враховує, що заповіт посвідчувався нотаріально та нотаріус, посвідчивши його, підтвердив таким чином у відповідності до ст.ст.43-45 Закону України «Про нотаріат», що заповіт було вчинено саме тією особою, за відсутності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності та правоздатності, а також щодо дійсності намірів на складання заповіту. Враховуючи вищенаведене, а також приймаючи до уваги, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст.225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, за відсутності належних та достатніх доказів цього факту, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в частині визнання недійсним та скасування заповіту від 18.01.2014 року за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. В зв'язку з цим не підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання дійсним заповіту [PERSON], посвідченого 17.05.2013 року державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Рівною О.В. та визнання за позивачем права на спадщину за цим заповітом, що є похідними від вимоги про визнання недійсним та скасування останнього заповіту від 18.01.2014 року та наслідків цього. Відповідно до ст.141 ЦПК України та в зв'язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати по справі слід покласти на останнього. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed