Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду, де третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, виступають [PERSON], Перша Чернівецька державна нотаріальна контора, з позовом про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини за законом недійсною та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказує, що [INFO] року померла його дружина [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] на момент відкриття спадщини були: він, [PERSON] - чоловік, сини [PERSON] та [PERSON], а також мати покійної дружини - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу в Першій чернівецькій державній нотаріальній конторі за № 693/2005. Оформленням спадкової справи після смерті [PERSON], займалася державний нотаріус Першої чернівецької державної нотаріальної контори Калашнікова Інна Сергіївна. Спадковим майном після смерті [PERSON] було: - 1/2 частка двокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала на праві спільної сумісної власності покійній дружині позивача - [PERSON] та сину [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 13.12.2002 року; - Житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] - Земельна ділянка, 021 га,розташована в с. Топорівці Новоселицького району Чернівецької області, для будівництва та обслуговування жилого будинку. Позивач вказує, що він, [PERSON], є інвалідом І групи по зору, потребував постійної сторонньої допомоги, тобто на момент смерті дружини він був повністю не зрячою особою, що підтверджується копією посвідчення серії ААБ №076570, витягом із акту огляду у МСЕК до довідки серії МСЕ №220362; довідкою серії 2-18-АБ №220362 від 21.03.2002 року, довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №337477, медичним заключенням Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В. П. Філатова до історії хвороби №444608 за період лікування з 20.12.2004 р. по 30.12.2004 р., медичним заключенням Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В. П. Філатова до історії хвороби № 444867 за період лікування з 30.12.2004 р. по 11.01.2005 р., витягом із історії хвороби № 1816/226 Чернівецької ОКЛ, витягом із амбулаторної картки [PERSON] на 2-х арк., консультативним висновком окуліста Чернівецької ОКП від 29.04.2005 р., медичною карткою амбулаторного хворого від 27.04.2005 р. У зв'язку з тим, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] позивач був повністю незрячим, його син [PERSON] - відповідач по справі, був неповнолітнім та також інвалідом по зору, а сину позивача [PERSON] на момент смерті матері було лише 18 років, оформленням спадкової справи, збором всіх необхідних документів, займалась мати покійної дружини - [PERSON] Позивача лише приводили та вказували де він має підписуватись, при цьому йому вголос тексту документів не зачитували. А також вказує, що всі необхідні документи для прийняття спадщини та після оформлення спадщини були та є у відповідачів. Стверджує, що як на момент смерті дружини, так і після її смерті до червня 2015 року позивач продовжував проживати в спадковій квартирі [ADDRESS], оскільки вважав себе співвласником квартири. Квартира [ADDRESS] розташована поруч із підприємством УТОС, на якому він працював та за допомогою палиці для інвалідів міг самостійно добирався до роботи без допомоги сторонніх осіб. Позивач вказує, що згідно усної домовленості із відповідачем [PERSON], він проживав в окремій кімнаті квартири [ADDRESS], яка є меншої площі, двері кімнати позивачем замикалась на ключ. У вищевказаній квартирі він проживав як за життя покійної дружини, так і на момент відкриття спадщини та продовжував постійно проживати до 13 червня 2015 року. 13 червня 2015 року син позивача - [PERSON] разом зі своєю дружиною Наталею та своїми друзями без відома, згоди та волі позивача, виламавши замкнені на ключ двері у кімнату, в якій позивач проживав, виселили його із квартири №15, викинувши на вулицю частину його особистих речей, меблів, при цьому не повернули позивачу ряд побутової техніки, документів та із шафи пропало 10000 (десять тисяч) дол. США, які позивач отримав від продажу своєї частки квартири, яка знаходилась за адресою: [ADDRESS]. З даного факту позивач звертався до міліції та в даний час за його заявою розпочато кримінальне провадження за правовою кваліфікацією ст.356 КК України - самоправство, що підтверджується витягом з кримінального провадження №12015260040002120 від 09.07.2015 року. Стверджує, що свою протиправну поведінку відповідач [PERSON] мотивував тим, що він є єдиним власником квартири, оскільки позивач відмовився від своєї частки від спадщини після смерті дружини, хоча насправді він ніколи не відмовлявся від частки спірної квартири. Позивач не заперечує, що був у нотаріуса та підписував якісь документи, зокрема заяву, що син [PERSON] приймає спадщину, оскільки на момент смерті дружини позивач був єдиним законним представником неповнолітнього сина, а також не заперечує, що не мав претензій до родинного майна своєї тещі: будинковолодіння та земельної ділянки в с.Топорівці Новоселицького району Чернівецької області, оскільки теща після смерті дружини завжди вказувала, що дане майно є їхнім родинним, однак ні в якому разі не мав наміру відмовлятися від спадщини на квартиру. Позивач зауважує на тому, що всі документи пов'язанні із спадщиною після смерті його колишньої дружини, він підписував на осліп без рукоприкладника, при цьому будучи повністю не зрячою особою. 13 липня 2015 року під час ознайомлення із матеріалами зареєстрованими в ЖЕО за №7848, №7849 від 25.06.2015 року та №7937 від 27.06.2015 року, представник позивача - [PERSON] отримала фотокопію свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 грудня 2005 року на 1/2 частину квартири №15 загальною площею 45,00 кв.м., житловою 27,60 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. Після ознайомлення із зазначеними матеріалами, зареєстрованими в ЖЕО, позивач відразу подав до Шевченківського районного суду м. Чернівці позовну заяву «Про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом» та після задоволення його клопотання про витребування із нотаріальної контори матеріалів спадкової справи після смерті дружини позивача, він, через довірену особу, ознайомився із матеріалами спадкової справи №693/2005 після смерті його дружини та дізнався, що 29 червня 2005 року було написано заяву (три в одній) від його імені, від імені сина [PERSON] та від імені тещі [PERSON] про відмову від всього спадкового майна після смерті дружини [PERSON] на користь [PERSON]. А також із матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач підписав заяву від 05.12.2005 року про згоду видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я сина [PERSON]. Однак, як стверджує позивач, це не відповідає дійсності, оскільки він ніколи не відмовлявся від спадкового майна після смерті своєї дружини [PERSON] Згідно ч.5 ст. 1274 ЦК України, п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав встановлених ст.ст.225, 229-231 і 233 ЦК України. З урахуванням того, що відмова від спадщини - односторонній правочин, а згідно з ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсний. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Згідно з п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини щодо яких помилялась сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Тобто, написавши заяву до держкотконтори про відмову від прийняття спадщини на користь свого сина [PERSON], на час вчинення даного правочину, позивач стверджує, що помилився стосовно його природи та можливих наслідків вчинення такого кроку, оскільки вважав, що підписує заяву, що не має жодних претензій до будинковолодіння та земельної ділянки в с.Топорівці Новоселицького району Чернівецької області, оскільки його теща наголошувала, що він до їхнього майна не має жодного відношення, однак він ніколи не відмовлявся від частини квартири [ADDRESS]. Написанню відмови від прийняття спадщини зумовила й та обставина, що позивач був та є повністю не зрячою особою. Відповідно до п. 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена Наказом МЮ України 03.03.2004 за N20/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за N 283/8882: якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії є сліпою, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ. Позивач вказує, що на заяві від 29 червня 2005 року відсутня будь яка відмітка про те, що позивач є сліпою особою, що йому нотаріус прочитав в голос текст заяви. При написанні позивачем заяви, про відмову від спадщини після померлої дружини [PERSON] на користь сина [PERSON], йому не було прочитано в голос тексту заяви, не було роз'яснено його прав та не пояснено наслідків відмови від прийняття спадщини, не було роз'яснено, що відмовитись не можна від частини спадщини. А позивач в силу свого психоемоційного стану через втрату дружини, та в силу свого стану здоров'я - був повністю сліпим (інвалідність по зору першої групи), помилявся який саме документ він підписує. Про існування заяви про відмову від спадщини від 29.06.2005 року позивач дізнався лише 03 вересня 2015 року, в день ознайомлення його представником [PERSON] із матеріалами спадкової справи у цивільній справі №7275795/15-ц. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Частиною 5 ст. 1274 ЦК України передбачено, що Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На момент смерті дружини вони проживали в двокімнатній квартирі [ADDRESS]. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частина третя статті 1296 ЦК України передбачає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно частини п'ятої ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у складі спадщини кожного із спадкоємців за законом є рівними. Тобто частки позивача [PERSON], відповідача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були рівними по ? у кожного. Оскільки частка покійної [PERSON] на спірну квартиру [ADDRESS] була ?, то частка позивача в спадковому майні, а саме в квартирі становить 1/8 частки (1/2 : 4), а іншого спадкового майна ? частка. Крім цього, позивач зазначає, що на попередньому судовому засіданні йому стало відомо, що відповідач [PERSON] відчужив частину спадкового майна, а саме: житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] Новоселицького району Чернівецької області та земельну ділянку площею - 0,21 га, розташовану в с.Топорівці Новоселицького району Чернівецької області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку на ім'я [PERSON]. Також позивачу стало відомо, що земельну ділянку площею - 0,21 га, що розташована в с.Топорівці Новоселицького району Чернівецької області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку було розділено на дві земельні ділянки, а саме: -на земельну ділянку площею 0,1143 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою [ADDRESS] Новоселицького району Чернівецької області; -на земельну ділянку площею 0,0993 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою [ADDRESS] Вказує, що 21 грудня 2015 року під час судового засідання відповідачем [PERSON] надано акт №1464 від 17.12.2015 року, згідно якого спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Топорівці Новоселицького району Чернівецької області на [ADDRESS] було знесено та на відповідній земельній ділянці житлових будинків та інших господарських споруд немає. У зв'язку з цим захищати своє право власності віндикаційним позовом в частині витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] 1/4 частку житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по вулиці [ADDRESS], розташованого в селі Топорівці Новоселицького району Чернівецької області, власник має можливість лише в тому разі, коли майно збереглося в натурі. Відповідно до п. 2.2 договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.08.2015 року загальна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами згідно Звіту про оцінку нерухомого майна виданого 20.08.2015 року спільним підприємством «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» становить 65 240 грн. Однак позивач вважає, що вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Топорівці Новоселицького району Чернівецької області станом на 20 серпня 2015 року є навмисно значно заниженою. Відповідно до висновку №441 судової будівельно-технічної експертизи від 25.05.2016 року виконаного судовим експертом [PERSON] вірогідна вартість житлового будинку літ. А, який розташований по [ADDRESS] Новоселицького району Чернівецької області становить 219000 грн., відповідно ? вартості - становить 54750 (п'ятдесят чотири тисячі сімсот п'ятдесят) грн. Позивач звертає увагу суду на те, що правочини укладені [PERSON] є такими, що порушують його конституційне право передбачене ст.41 Конституцією України згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Таким чином, в разі визнання частково недійною заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Першої чернівецької державної нотаріальної контори про відмову від спадщини за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, зареєстрованої в реєстрі за № 4-2134, 4-2135, 4-2136 від 29 червня 2005 року в частині відмови [PERSON] від спадщини за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, позивач, [PERSON], набуває право власності на 1/4 частку спадкового майна. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 серпня 2015 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1143 га, кадастровий номер [NUMBER] від 22 серпня 2015 року, які знаходяться за адресою [ADDRESS] Новоселицького району Чернівецької області та договору купівлі-продажу земельної ділянки 0,0993 га, кадастровий номер [NUMBER] від 25 серпня 2015 року, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] Новоселицького району Чернівецької області право власності на дане майно набув [PERSON]. Однак, незважаючи на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем згаданого майна, належні позивачу частки підлягають витребуванню у останнього. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати частково недійною заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Першої чернівецької державної нотаріальної контори про відмову від спадщини за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, зареєстровану в реєстрі за № 4-2134, 4-2135, 4-2136 від 29 червня 2005 року в частині відмови [PERSON] від спадщини за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року; визнати частково недійним свідоцтво про право на спадщину за законом в частині 1/8 від 05 грудня 2005 року на квартиру № 15 загальною площею 45,00 кв.м., житловою 27,60 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], яке видано на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, зареєстровано в реєстрі за № 4-3380; визнати частково недійним свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 грудня 2005 року в частині ? нажитловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Топорівці Новоселицького району Чернівецької області на [ADDRESS], яке видано на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, зареєстровано в реєстрі за № 4-3382; визнати частково недійним свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 грудня 2005 року в частині ? на земельну ділянку площею 0,21 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої в селі Топорівці Новоселицького району Чернівецької області, яке видано на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, зареєстровано в реєстрі за № 4-3384; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] 1/4 частку житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS], розташованого в селі Топорівці Новоселицького району Чернівецької області, який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Суружіу М. Д., зареєстрованого в реєстрі за номером 876; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1143 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою [ADDRESS] Новоселицького району Чернівецької області, яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Суружіу М. Д., зареєстрованого в реєстрі за номером 877; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] 1/4 частки земельної ділянки площею 0,0993 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою [ADDRESS]-А Новоселицького району Чернівецької області, яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Суружіу М. Д., зареєстрованого в реєстрі за номером 895; стягнути з [PERSON] вартість 1/4 частки, а саме: 54750 грн. вартості житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Топорівці Новоселицького району Чернівецької області на вулиці [ADDRESS]; стягнути з відповідачів понесені витрати на судову будівельно-технічну експертизу в розмірі 4000,00 грн. та витрати на правову допомогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка вказав суду, що коли у 2004 році померла його дружина, з ним залишилось двоє дітей. Частки спадкового майна, зокрема квартира, повинні були успадковуватись позивачем у розмірі 1/8. Ствердив, що йому пропонували відмовитись від спадщини, однак він на це не погодився та сказав, що від своєї частки в квартирі відмовлятись не буде. За цей час позивач вивчив обох дітей, сплачував комунальні послуги та продовжував проживати у квартирі по [ADDRESS]. Вказав, що другу квартиру по Проспекту Незалежності він був вимушений продати та за виручені від її продажу кошти їздив у Німеччину на операцію. Також за ці кошти у Німеччину на операцію їздив його син [PERSON] (відповідач по справі). Вказав суду, що коли його син [PERSON] одружився, то між ними почались сварки, внаслідок чого згодом його викинули на вулицю. Ствердив, що у нотаріуса під час прийняття спадщини він від своєї частки не відмовлявся. На будинок в с.Топорівці він не претендував взагалі. З нотаріусом домовлялась мати покійної дружини позивача. Вона ж хотіла, щоб позивач відмовився від усього. Перший раз у нотаріуса позивач взагалі нічого не хотів підписувати. Другий раз він підписував документи, у яких мало бути вказано, що він з сином [PERSON] отримують спадщину. Оскільки син [PERSON] був на момент одержання спадщини неповнолітнім, то всі документи підписував позивач, в тому числі і за сина. Нотаріус також щось йому зачитував, однак мови про відмову від спадщини не було. Рукоприкладника тоді не було, прочитати зміст документів змоги не мав. Вважав, що будинок в с.Топорівцях все одно належатиме його дітям, думав, що приймає спадщину у вигляді частки в квартирі, в якій і буде проживати. За отриманням свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса не звертався, оскільки на той час довіряв своїй тещі. У січні 2015 року його невістка викликала міліцію та сказала, що він нічого до цієї квартири не має, а отже зобов'язаний її покинути. Коли його викинули з квартири він звернувся до адвоката, тоді він про все це й дізнався. Також позивач пояснив, що він виписаний зі спірної квартири та був прописаний у квартирі на Проспекті Незалежності, яка згодом була продана. Вказав суду, що йому повинна в порядку спадкування за померлою дружиною належати 1/8 частка спірної квартири. Старший його син також був у нотаріуса та відмовився від спадщини на користь позивача та брата [PERSON], оскільки вони були інвалідами. Ствердив суду, що до 2004 року був зрячим на 20%, потім осліп повністю та у нотаріуса вже нічого не бачив. При цьому, нотаріусу він вказував на те, що являється інвалідом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представники в судовому засіданні позов не визнали. Пояснили суду, що у квартирі на Проспекті Незалежності проживали квартиранти. Коли отримували спадщину, то його батько не хотів відмовлятись від спадщини. Однак вони потім домовились, що спірна квартира належатиме [PERSON] Також домовились, що спочатку батько проживатиме з ним до його повноліття. У 2014 році позивач одружився, при цьому у 2010 році батько також придбав собі дачу та проживав то у квартирі, то на дачі. Після одруження у них з батьком почались конфлікти. Речі батька з квартири вивезли у присутності поліції. Також його старший брат [PERSON] відмовився брати батька до себе. Ствердив, що до нотаріуса вони ходили за документами разом з батьком. Його батько потім знайшов собі іншу жінку. З 2010 року відповідач почав сам оплачувати спірну квартиру. У 2014 році позивач також продав квартиру по Проспекту Незалежності. Ствердив, що кошти від продажу квартири по Проспекту Незалежності батько йому не давав. У 2015 році до нього прийшов позивач та хотів прописатись у спірній квартирі. Старший брат дійсно відмовився від квартири. Підписи на документах ставив його опікун, тобто батько. Нотаріус два рази зачитував заяву про відмову від спадщини. Підтвердив і те, що витрати на операцію в Німеччині у сумі 2000 Євро ніс його батько, однак операція результатів не дала. У 2015 році батько проживав то у нього, то на дачі, то у свого однокласника. Також підтвердив те, що його бабуся обіцяла старшому брату [PERSON] іншу землю і той відмовився від спадщини на їх користь. Будинок у Топорівцях разом із землею відповідач продав та новий власник будинок зніс. Також підтримав заявлену його представником заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Будучи допитаною в якості свідка пояснила, що заповіту на спірну квартиру не було. Нотаріус пояснив, що вони усі, тобто її зять та двоє внуків, мають по частці квартири. Всього до складу спадщини входила квартира та будинок в селі Топорівці. Перший раз її зять сказав, що від своєї частки не відмовляється. З цього приводу її син приходив до позивача та просив щоб той відмовився від спадщини, після чого останній все ж таки відмовився. Будучи в нотаріуса, позивачу все було зачитано вголос двічі та він таки погодився на відмову від спадщини. Квартира по Проспекту Незалежності спочатку була оформлена на сина покійної доньки від першого шлюбу - [PERSON] та її зять (позивач) згодом там прописався. Вказала суду, що у її зятя [PERSON] була інша жінка, з якою він і жив на час хвороби її доньки, тобто вдома його постійно не було, він не ночував, вона сама доглядала хвору доньку. Третя особа по справі - [PERSON] у 2014 році їй казав, що потрібно терміново прописати батька у квартирі на Головній. Згодом виявилось, що квартира по Проспекту Незалежності була продана. У 2015 році зібралась їхня родина та вирішили, що потрібно дати позивачу одну кімнату у квартирі по вул.Головній, оскільки у нього немає прописки. Згодом виявилось, що позивач придбав собі дачу та в цій кімнаті фактично не проживав. У іншого сина позивача - [PERSON] є земля та будинок в с.Топорівці. Підтвердила той факт, що у 2015 році внук [PERSON] вивіз речі її зятя [PERSON] з квартири по вул.Головній, однак позивач фактично там і не проживав. До смерті її доньки зять у спірній квартирі майже не ночував, після смерті уже ночував. Третя особа - [PERSON] будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, суду вказав, що його батько дав брату [PERSON] освіту. Після смерті матері їх сім'я домовилась, що все майно в Топорівцях буде оформлено на його брата [PERSON]. На рахунок квартири вони вирішили, що батько залишається співвласником квартири, оскільки вона знаходиться недалеко від його роботи в УТОС. Сам [PERSON] проживав по вул.Головній до 2010 року. У 2005 році вони прийшли до нотаріуса, йому дали документ, який він підписав. У нотаріуса їм було роз'яснено, що все майно ділиться на батька та [PERSON], а майно, яке наявне в Топорівцях залишається [PERSON]. При цьому, він не пам'ятає, щоб батьку зачитували вслух усі документи. Відповідач [PERSON] продавши майно в с.Топорівці, з ними не поділився, поділився чомусь тільки з [PERSON] Він - [PERSON] від усього відмовився добровільно. Вся спадщина оформлялась на позивача та відповідача, оскільки вони є інвалідами. [PERSON] не одружився, вони всі знали, що головний у квартирі батько. Вказав, що з 2010 року він тільки приходив у гості в квартиру по вул.Головній до брата та батька. Лише у 2015 році йому стало відомо, що [PERSON] одноосібний власник квартири, сам [PERSON] про це нікому не казав. До 2015 року його батько постійно жив у спірній квартирі, у нього була окрема кімната. За комунальні послуги сплачував навіть він, [PERSON], коли просив батько. Речі його батька викинули на вулицю. Також вказав суду, що не пам'ятає, щоб нотаріус щось роз'яснював про відмову від майна. Сам [PERSON] не вникав, оскільки усім довіряв. Представник третьої особи - Першої Чернівецької державної нотаріальної контори в судовому засіданні вказав, що у 2005 році в нотконтору звернулись [PERSON] та [PERSON] з синами. Підписи в документах посвідчені нотаріусом. Письмових даних про те, що позивач був незрячим, в матеріалах спадкової справи немає. 05.12.2005 року [PERSON] було видано свідоцтво про спадщину, сам [PERSON] тоді був неповнолітній. Управління майном відповідача на той час повинен був здійснювати його батько, тобто позивач. Вказав на те, що якщо б хоч одна зі сторін заявила заперечення, заява нотаріусом не прийнялась би. З кожним окремо у окремому приміщенні нотаріус не розмовляв. Якби нотаріус побачила, що позивач незрячий, то запропонувала б знайти іншу особу, в присутності якої б здійснювали підпис. Також було б здійснено відмітку про те, що прочитано вголос. Також Законом не заборонено щоб сліпа особа підписувала документи в нотаріуса. На думку представника, нотаріус напевно візуально не була переконана, що позивач незрячий. Позивач повинен був надати докази стану свого здоров'я. Усі спадкоємці все підписали. [PERSON] свідоцтво про право на спадщину видали за згодою його батька. В матеріалах спадкової справи відсутні будь-які докази того, що хтось зі сторін був інвалідом. Також [PERSON] був звільнений від сплати мита, оскільки був неповнолітнім. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що сім'ю [PERSON] знає давно, оскільки є братом покійної дружини позивача [PERSON]. У 1997 році загинув її син [PERSON]. У 2005 році померла дружина позивача [PERSON]. У квартирі на вул.Головній спочатку проживали і позивач і його син [PERSON]. Також свідку відомо, що [PERSON] продав квартиру по Проспекту Незалежності. Коли померла [PERSON], то позивач ще був трохи зрячим, потім не поїхав на терапію та втратив зір. Свідок також вважав, що квартира на вул.Головній згідно сімейних домовленостей повинна належати сину позивача [PERSON]. Також дачу в Топорівцях продавали вже після смерті [PERSON], спочатку дача належала [PERSON], на даний час [PERSON] її вже продав. Йому відомо, що [PERSON] їхав у Німеччину на лікування. Вказав суду, що позивач з відповідачем дійсно проживали по вул.Головній після смерті [PERSON] до 2016 року. [PERSON] спочатку казав свідку, що не бажає відмовлятись від спадщини, однак потім сказав, що все ж таки вирішив дати відмову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав суду, що з 1994 року знає сім'ю [PERSON], особисто з [PERSON] познайомився у 1998 році на УТОСі. Він був свідком конфлікту між [PERSON] та його померлою дружиною. Суть розмов між [PERSON] та його померлою дружиною була про те, що [PERSON] з сином [PERSON] залишаються жити по вул.Головній, а позивач в квартирі по Проспекту Незалежності. Також у них була ще дача в Садгорі, яку [PERSON] хотів продати, в тому числі і свідку. Також свідку відомо, що [PERSON] зустрічався з іншою жінкою. Після смерті дружини позивача, зі слів [PERSON], квартиру по вул.Головній успадкував [PERSON]. Сам позивач проживав то по вул.Головній, то по Проспекту Незалежності. До повноліття [PERSON] проживав разом із батьком. Згодом між позивачем та відповідачем почались скандали. [PERSON] також казав свідку, що планує лікуватись за кордоном. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що знає позивача з 80-их років, як той прийшов на роботу. Позивач являється інвалідом по зору з дитинства. Тоді позивач жив у гуртожитку. Згодом позивачу дали квартиру по [ADDRESS], свідок також тоді отримував квартиру. Після смерті дружини [PERSON] проживав у спірній квартирі разом з сином [PERSON]. Позивач оплачував комунальні послуги. Рік тому позивача вигнав з квартири по вул.Головній його син [PERSON]. Зараз позивач живе на дачі у маленькій кімнаті, яка не опалюється. Другу квартиру на Проспекті Незалежності, як відомо свідку, отримувала дружина позивача. Як йому відомо, обидві квартири належали подружжю [PERSON]. Коли [PERSON] одружувався, то позивач казав свідку, що ще подумає кому переписувати свою частку в квартирі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює в УТОСі та є інвалідом по зору. Давно знає позивача, вони разом працювали в цеху. Також був знайомий з покійною дружиною позивача, яка померла приблизно 15 років назад. Обоє з позивачем отримували квартири. Позивач з дружиною проживали разом. Зараз позивач живе на дачі. Як відомо свідку, позивач возив свого сина [PERSON] на лікування за кордон. Спору про спадщину після смерті [PERSON], на думку судка, не було. Позивач, доки його не вигнали, проживав у квартирі по вул.Головній та сплачував комунальні послуги. Також свідку відомо, що у позивача була квартира по Проспекту Незалежності. Дача, де зараз проживає позивач, без зручностей. На думку свідка, позивач заважав жити своєму сину [PERSON] з дружиною. Також ствердив суду, що позивач алкоголем не зловживав, доглядав за дітьми та інколи приїздила сестра позивача допомагати. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Так, як вбачається з копії паспорта [PERSON], [INFO] (т.1 а.с.8-9), 12.11.1983 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін народились двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сам [PERSON] 28.09.1999 року був прописаний в [ADDRESS]; 17.07.2014 року був знятий з реєстрації по вказаному місцю проживання. Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.12.2002 року квартира [ADDRESS], зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.11). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.10), вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року. Як вбачається з досліджених судом матеріалів цивільної справи №727/5795/15-ц провадження №2/727/1773/15 Державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Калашніковою І.С. 29.06.2005 року заведено спадкову справу після смерті [PERSON] за №696/2005 та спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] на момент відкриття спадщини були [PERSON] - чоловік, син [PERSON], син [PERSON], мати - [PERSON]. 29 червня 2005 року до Першої чернівецької державної нотаріальної контори у спадковій справі № 696/2005 [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, заява зареєстрована в реєстрі за № 4-2134, 4-2135, 4-2136 від 29 червня 2005 року (т.1 а.с.15). В заяві про відмову від прийняття спадщини від 29 червня 2005 року відсутні будь-які відомості про те, що нотаріусом прочитано в голос текст заяви. 05 грудня 2005 року до Першої чернівецької державної нотаріальної контори звернувся із заявою [PERSON], [INFO] р. н., із проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], а саме: на (одну другу) частини квартири номер 15, розташованої в [ADDRESS], житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], земельної ділянки розташованої в селі Топорівці Новоселицького району Чернівецької області (т.1 а.с.16). В заяві зазначено, що [PERSON] дає згоду на підписання цієї заяви його сином [PERSON] Разом з тим, в заяві від 05 грудня 2005 року відсутні будь-які відомості, про те, що нотаріусом прочитано в голос текст заяви. Крім цього, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Новоселицькою державною нотаріальною конторою 16 березня 1995 року за реєстровим №ДС-174, зареєстрованого в Новоселицькому районному бюро технічної інвентаризації 17 березня 1995 року в реєстрову книгу №1 на сторінці №13 за реєстровим №13, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28 листопада 2005 року за № 12953392 належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (т.1 а.с.12). Також [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 20.08.2006 року на праві приватної власності - належить земельна ділянка, 0,21 га, розташована в с. Топорівці Новоселицького району Чернівецької області, для будівництва та обслуговування жилого будинку (т.1 а.с.13). 05 грудня 2005 року Калашніковою І.С. державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частини двокімнатної квартири №15 житловою площею 27,60 кв.м., загальною площею 45,00 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], та зареєстровано в реєстрі за №4-3380 (т.1 а.с.33, 59); свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Топорівці Новоселицького району Чернівецької області на вулиці [ADDRESS] та зареєстровано в реєстрі за №4-3382 (т.1 а.с.58); свідоцтво на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,21 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої в селі Топорівці Новоселицького району Чернівецької області та зареєстровано в реєстрі за №4-3384 (т.1 а.с.57). При цьому, судом встановлено, що земельну ділянку площею 0,21 га надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої в селі Топорівці Новоселицького району Чернівецької області, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 грудня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4-3384, було розділено на дві земельних ділянки: земельну ділянку 0,0993 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою [ADDRESS] Новоселицького району Чернівецької області та отримано свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане 27.11.2014 року [PERSON] державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області, індексний номер 30134537 (т.1 а.с.66) та земельну ділянку площею 0,1143 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходяться за адресою [ADDRESS] Новоселицького району Чернівецької області, право власності на ім'я [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.11.2014 року за № 7857859, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №30153453 виданого [PERSON], державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області 28.11.2014 року, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 531195473233 (т.1 а.с.65, 67). Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 серпня 2015 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1143 га, кадастровий номер [NUMBER] від 22 серпня 2015 року, які знаходяться за адресою [ADDRESS] Новоселицького району Чернівецької області (т.1 а.с.65, 67), а також договору купівлі-продажу земельної ділянки 0,0993 га, кадастровий номер [NUMBER] від 25 серпня 2015 року, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] Новоселицького району Чернівецької області - право власності на дане майно набув відповідач [PERSON] (т.1 а.с.66). Відповідно до акту, складеного Топорівською сільською радою Новоселицького району Чернівецької області № 1464 від 17.12.2015 року встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Топорівці Новоселицького району Чернівецької області на [ADDRESS] було знесено та на відповідній земельній ділянці житлових будинків та інших господарських споруд немає (т.1 а.с.122). Як вбачається з посвідчення серії [NUMBER] - [PERSON] є інвалідом І групи по зору (т.1 а.с.17). Відповідно до висновку про час настання інвалідності від 13 листопада 2007 року [PERSON] з 21.03.2002 року встановлена І група інвалідності без терміну переосвідчення (т.1 а.с.18). Наведена обставина також підтверджується Висновком ОКМУ «Центр МСЕ» від 14.11.2007 року №690/1 про час настання інвалідності (т.2 а.с.113). Інвалідність позивача по зору підтверджується також відповідно до: витягу із акту огляду у МСЕК до довідки серії МСЕ № 220362 (т.1 а.с.18); довідки серії 2-18-АБ №220362 від 21.03.2002 року (т.1 а.с.19), довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №337477 (т.1 а.с.20), медичного заключення Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова до історії хвороби №444608 за період лікування з 20.12.2004 р. по 30.12.2004 р. (т.1 а.с.21), медичного заключення Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В. П. Філатова до історії хвороби №444867 за період лікування з 30.12.2004 р. по 11.01.2005 р. (т.1 а.с.22), витягу із історії хвороби №1816/226 Чернівецької ОКЛ (т.1 а.с.23), витягу із амбулаторної картки [PERSON] (т.1 а.с.24), консультативного висновку окуліста Чернівецької ОКП від 29.04.2005 р. (т.1 а.с.25), медичної картки амбулаторного хворого від 27.04.2005 р. (т.1 а.с.26). Таким чином, як встановлено судом, на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] та на дату підписання заяви про відмову від прийняття спадщини 29 червня 2005 року позивач [PERSON] був повністю незрячим. Вказані обставини, на думку суду, унеможливлювали процес саме читання та бачення написаної інформації позивачем [PERSON] станом на 29.06.2005 року. При цьому, твердження відповідачів та їх представників з приводу того, що позивач частково був зрячим та ходив на роботу на час оскаржуваних правовідносин, а також і те, що зір позивач втратив після оформлення спадщини, судом до уваги не беруться, оскільки, як вбачається з наведених вище медичних документів, позивач з 21.03.2002 року є повністю незрячим та інвалідом першої групи по зору. Судом встановлено, що як на момент смерті [PERSON], так і після її смерті до 13 червня 2015 року [PERSON] продовжував проживати в квартирі [ADDRESS], яка входила до спадкового майна. 13 червня 2015 року [PERSON] дізнався, що одноосібним власником після смерті дружини [PERSON] є відповідач [PERSON], після того як позивача проти його волі було виселено із квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з кримінального провадження № 12015260040002120 від 09.07.2015 року (т.1 а.с.32). Зазначені обставини в судовому засіданні не заперечував сам відповідач [PERSON] Суд вважає доведеним той факт, що про зміст заяви про відмову від спадщини від 29.06.2005 року в цілому, [PERSON] дізнався лише 03 вересня 2015 року, в день ознайомлення його представником [PERSON] із матеріалами спадкової справи у цивільній справі №7275795/15-ц провадження №2/727/1773/15. У зв'язку з цим відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Згідно ч.5 ст. 1274 ЦК України, п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав встановлених ст.ст.225, 229-231 і 233 ЦК України. З урахуванням того, що відмова від спадщини - односторонній правочин, а згідно з ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсний. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК, а відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правові наслідки правочину, вчиненого під впливом помилки, передбачені статтею 229 ЦК України, згідно з якою якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. При цьому істотне значення, зокрема, має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Згідно з п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини щодо яких помилялась сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Таким чином, оцінюючи правовідносини, які склалися, суд вважає, що, підписуючи заяву про відмову від спадщини на користь свого сина [PERSON] від 29.06.2005 року, позивач, [PERSON], помилявся відносно її природи, оскільки вважав, що відмовляється від частки спадщини у вигляді будинку та земельної ділянки в с.Топорівці Новоселицького району Чернівецької області, однак не відмовлявся від 1/8 частки квартири, яку він повинен був успадкувати після смерті своєї дружини. Тобто в даному випадку волевиявлення позивача, виражене в зазначеній заяві від 29.06.2005 року, не відповідало його внутрішній волі, а тому, суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити. При цьому, факт не звернення позивача до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про спадщину на 1/8 частку спірної квартири також, на думку суду, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Як визначено в абзацах 1, 2 ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до п. 13 абз. 5 [PERSON] 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена Наказом МЮ України 03.03.2004 за №20/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за №283/8882, яка діяла на час спірних правовідносин (в подальшому Інструкція): якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. П. 16 вказаної Інструкції передбачає: про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії є сліпою, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ. Як встановлено судом, на заяві від 29 червня 2005 року (т.1 а.с.15) відсутня будь яка відмітка про те, що позивач [PERSON] є сліпою особою, та про те, що нотаріус прочитав [PERSON] вголос текст заяви. Таким чином, при написанні заяви про відмову від спадщини після померлої дружини [PERSON] на користь сина [PERSON] від 29.06.2005 року, позивачу [PERSON] не було прочитано в голос тексту заяви, відповідно, відсутні докази про те, що позивачу було роз'яснено його права та наслідки відмови від прийняття спадщини, позивачу не було роз'яснено, що відмовитись не можна від частини спадщини. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позивач помилявся з того приводу, який саме документ він підписує. За наведених обставин, суд вбачає підстави для визнання недійсною заяви позивача про відмову від прийняття спадщини від 29.06.2005 року. При цьому, посилання представників відповідача на те, що позивач, як законний представник свого, на той час неповнолітнього, сина [PERSON] підписав заяву про видачу на ім'я сина свідоцтва про право на спадщину (т.1 а.с.16) - судом до уваги не беруться, оскільки позивачу [PERSON] в порушення п.16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не було прочитано в голос тексту заяви про видачу на ім'я сина свідоцтва про право на спадщину від 05.12.2005 року. Частина 5 статті 1273 ЦК України передбачає, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. У зв'язку з зазначеним, підлягає визнанню недійсною заява позивача про відмову від спадщини за законом на все спадкове майно. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Частиною 5 ст. 1274 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Таким чином, оскільки в даному випадку суд вбачає підстави для визнання недійсною заяви про відмову від спадщини, наявні підстави для визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих на ім'я відповідача [PERSON] При цьому стосовно тверджень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з приводу того, що стаття 1301 ЦК України не передбачає можливості визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, то згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Крім цього, відповідно до вимог ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а ч.1 вказаної статті ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України визначено спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частина третя статті 1296 ЦК України передбачає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно частини п'ятої ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у складі спадщини кожного із спадкоємців за законом є рівними. Тобто, кожному із спадкоємців, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало успадкувати рівні частки спадкового майна, а саме по 1/4 спадкового майна кожному. Також, оскільки частка покійної [PERSON] на спірну квартиру [ADDRESS] була 1/2, то частка позивача [PERSON] як спадкоємця до майна померлої [PERSON] у спірній квартирі [ADDRESS] становить 1/8 частки (1/2 : 4), а іншого спадкового майна по 1/4 частки. При цьому, твердження відповідачів з приводу наявності в їхній сім'ї усних домовленостей з приводу того, що спірна квартира повинна була залишитись у власності відповідача [PERSON], на думку суду, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Також, відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди повинні були встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. З огляду на наведене, суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи доведено вибуття спадкового майна з володіння позивача поза його волею, що надає позивачу [PERSON] право витребувати належне йому майно з чужого незаконного володіння, а саме 1/4 частки вищевказаних земельних ділянок, площею 0,1143 га та площею 0,0993 га, враховуючи те, що вони збережені, та перебувають у власності відповідача [PERSON] З приводу позовної вимоги позивача щодо витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] 1/4 частки житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS], розташованого в селі Топорівці Новоселицького району Чернівецької області, який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Суружіу М. Д., зареєстровано в реєстрі за номером 876, то слід зазначити наступне. Ухвалою суду від 01.02.2016 року клопотання представника позивача - [PERSON] було задоволено та провадження у даній справі - зупинено, на час проведення судової будівельно-технічної товарознавчої експертизи (т.1 а.с.158-159). 24.06.2016 року від судового експерта - [PERSON] надійшов висновок №441 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №727/7658/15-ц, провадження №2/727/335/16 від 25.05.2016 року, на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.02.2016 року (т.1 а.с.163). Відповідно до висновку №441 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №727/7658/15-ц, провадження №2/727/335/16 від 25.05.2016 року (т.1 а.с.188-202) на час дослідження доступ до будинковолодіння не був забезпечений, земельна ділянка вільна від забудови. Оскільки будівлі та споруди на земельній ділянці відсутні, визначити реальну вартість житлового будинку літ.А загальною площею 16,6 кв.м., житловою площею 9,2 кв.м. з належними до нього будівлями та спорудами: сараю літ.Б, огорожі №1-3, що розташовані на земельній ділянці, розміром 0,1143 га по [ADDRESS] Новоселицького району Чернівецької області станом на 22 серпня 2015 року не видається можливим. Вірогідна ринкова вартість житлового будинку літ.А загальною площею 16,6 кв.м., житловою площею 9,2 кв.м. з належними до нього будівлями та спорудами: сараю літ.Б, огорожі №1-3, що розташовані на земельній ділянці, розміром 0,1143 га по [ADDRESS] Новоселицького району Чернівецької області станом на 22 серпня 2015 року становить 219000 гривень. Вартість будівельних конструкцій та робіт, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами: по [ADDRESS] в с.Топорівці Новоселицького району Чернівецької області станом на 22 серпня 2015 року становить 74850 гривень. Тому, враховуючи викладені вище обставини, з відповідача [PERSON] слід стягнути 1/4 частку вартості будинку літ.А загальною площею 16,6 кв.м., житловою площею 9,2 кв.м. з належними до нього будівлями та спорудами: сараю літ.Б, огорожі №1-3, що розташовані на земельній ділянці, розміром 0,1143 га по [ADDRESS] Новоселицького району Чернівецької області у розмірі 54750 грн. (219000 : 4), при цьому в задоволенні позовної вимоги щодо витребування з чужого володіння 1/4 частки вказаного житлового будинку слід відмовити у зв'язку з тим, що вказаний житловий будинок на даний час фактично не існує, а суд стягує 1/4 вартості будинку з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). При цьому, за наведених вище обставин, враховуючи доведеним той факт, що про існування заяви про відмову від спадщини від 29.06.2005 року в цілому, [PERSON] дізнався лише 03 вересня 2015 року, заява відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності до задоволення не підлягає, оскільки позивач звернувся до суду 23.09.2015 року, тобто в межах встановленого Законом трирічного терміну позовної давності. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.. Пунктом 35 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», передбачено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В даному випадку представником позивача надано суду лише довіреність від 17.07.2015 року (т.1 а.с.35). При цьому, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження будь-яких понесених витрат на правову допомогу. А тому в даному випадку відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу з відповідачів на користь позивача. Пунктом 45постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК. З огляду на наведене з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] витрати, понесені позивачем на проведення судової будівельно-технічної експертизи, які згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 05.05.2016 року складають 4000 грн. (т.1 а.с.245) та сплачені позивачем судовому експерту Созонтовій К.С. Також, відповідно до пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (частина друга статті 88 ЦПК). При пред'явленні позову до кількох відповідачів одним або кількома позивачами, звільненими від сплати судового збору, він стягується в дохід держави за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При пред'явленні позову кількома звільненими від сплати судового збору позивачами до одного відповідача судовий збір з відповідача стягується в дохід держави з урахуванням загальної суми всіх вимог. Таким чином, враховуючи той факт, що позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а саме про визнання недійсними заяви про відмову від спадщини та свідоцтв про право на спадщину, витребування часток майна та стягнення вартості 1/4 частки будинку (640 грн. +640 грн. +640 грн. +640 грн. +640 грн. +640 грн. +640 грн. =4480 грн.), з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 4480 грн., а саме по 1493,33 грн. з кожного. Разом з тим, враховуючи і той факт, що відповідач [PERSON] відповідно до положень п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору, суд вбачає підстави для стягнення саме з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави судового збору в сумі 2986,66 грн., тобто по 1493,33 грн. з кожного, пропорційно до кількості задоволених судом позовних вимог та відповідачів по справі з урахуванням пільг щодо сплати судового збору у відповідача [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частинами 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України висновок експертів є одним із доказів. Відповідно до ч.1, 2 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного, позовні вимоги позивача - [PERSON] підлягають до задоволення частково, а саме слід визнати частково недійсними заяву позивача про відмову від спадщини та зазначені в позовних вимогах свідоцтва про право на спадщину, видані на ім'я відповідача [PERSON], витребувати з чужого незаконного володіння частки майна, а саме частки зазначених в позові земельних ділянок в с.Топорівці Новоселицького району Чернівецької області та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача вартість 1/4 частки будинку в [ADDRESS]; в задоволенні позовної вимоги щодо витребування 1/4 частки житлового будинку слід відмовити, а також стягнути з відповідачів на користь позивача витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи та стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. В задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

Outcome: partial