Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову вказує, що згідно Трудового до угору № 23551200375 від 05.09.2012 року він був прийнятий на роботу та приступив до роботи водієм по перевезенню вантажів до відповідача. Всупереч вимогам ст. 115 КЗпП України з вересня 2012 року по червень 2013 року відповідач не виплачував йому заробітну плату, на його вимогу про причину затримки повідомляв про відсутність коштів. 26.06.2013 року ним була написана заява про звільнення з роботи за власним бажанням та вручена відповідачу особисто, в зв'язку з чим він був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Вказує, що всупереч вимогам ст. 47 та ст. 116 КЗпП України після його звільнення відповідач на його вимогу не надав копії наказу про звільнення, не видав належним чином оформлену трудову книжку та не розрахувався з ним по заробітній платі. Заробітна плата не виплачена по даний час, також, всупереч ст. 83 КЗпП України, не виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку при звільненні. 08.07.2013 року ним була повторно написана заява про звільнення за власним бажанням в якій він одночасно просив вислати йому трудову книжку по почті. 29.07.2013 року ним була написана заява на адресу відповідача з проханням провести з ним повний розрахунок та вислати трудову книжку, однак вона була залишена без реагування. Також вказує, що відповідно до Трудового договору № 23551200375 від 05.09.2012 року та ст. 95 КЗпП України, заробітна плата не може бути меншою ніж це встановлено законодавством. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» встановлено такі мінімальні заробітні плати: з 01.07.2012 року - 1102 грн., з 01.10.2012 року - 1118 грн., з 01.12.2012 року - 1134 грн. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» встановлено такі мінімальні заробітні плати: з 01.01.2013 року - 1147 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України відповідач за затримку розрахунку повинен виплатити середній заробіток, але не нижче встановленого законодавством, по день фактичного розрахунку. Відповідно до вимог глави 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року N 58 за затримку видачі трудової книжки відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а днем звільнення вважається день видачі трудової книжки. А тому, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 11354 грн., виходячи із розрахунку: за вересень 2012 року - 1102 грн., за жовтень 2012 року - 1118 грн., за листопад 2012 року - 1118 грн., за грудень 2012 року - 1134 грн., за січень 2013 року - 1134 грн., за лютий 2012 року - 1134 грн., за березень 2013 року - 1134 грн., за квітень 2013 року - 1134 грн., за травень 2013 року - 1134 грн., за червень 2013 року - 1147 грн.; грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1147 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 01.08.2013 року в сумі 1147 грн., але остаточно по день фактичного розрахунку; середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 01.08.2013 року в сумі 1147 грн., але остаточно по день видачі трудової книжки з відповідним записом. 01.10.2014 року позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги, подавши до суду відповідну заяву (а.с. 228 том 1), в якій він просить стягнути з відповідача на його користь 37756 грн., з яких: - 14795 грн. - сума, яку він просив стягнути з відповідача в позовній заяві від 19.08.2013 року; - 2250 грн. та 3632 грн. - витрати понесені ним на оплату двох почеркознавчих експертиз; - 8842 грн. - середній заробіток за час не видачі трудової книжки з 01.08.2013 року по березень 2014 року; - 8842 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.08.2013 року по березень 2014 року. В судових засіданнях позивач [PERSON] (27.12.2013 року, 05.12.2013 року, 22.05.2014 року) та його представник [PERSON] (12.11.2013 року, 05.12.2013 року, 27.12.2013 року, 22.05.2014 року) позовні вимоги підтримували та просили їх задовольнити в повному обсязі. В судові засідання 08.05.2015 року та 14.05.2015 року позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, направивши завяви про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв'язку відпусткою директора КНДІСЕ, проведену яким (КНДІСЕ) експертизу вони вважають сфальсифікованою. Суд визнає таку неявку позивачів в судове засідання неповажною та такою що затягує розгляд справи. В судове засідання 14.05.2015 року представник відповідача, за довіреністю [PERSON], не з'явилася, направивши до суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідача [PERSON] та у відсутність представника. Також просила в поданій заяві врахувати письмові заперечення проти позову та відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні позову. В судових засіданнях 12.11.2013 року, 05.12.2013 року, 27.12.2013 року відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON], заперечували проти задоволення позову [PERSON], посилаючись на те, що заробітна плата останньому виплачена повністю. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу дані в судових засіданнях 12.11.2013 року, 05.12.2013 року, 27.12.2013 року, 22.05.2014 року, та інших с/з, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 05.09.2012 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено безстроковий Трудовий договір, за умовами якого [PERSON] зобов'язався виконувати обов'язки водія (перевозити вантаж по Україні), а [PERSON] зобов'язався оплачувати працю працівника у розмірі мінімальної заробітної плати на місяць. Вказаний трудовий договір зареєстрований в Золотоніському міськрайонному центрі зайнятості за № 23551200375 (а.с. 141 том 1). Наказом ФОП [PERSON] № 1 від 12.07.2013 року [PERSON] звільнений з роботи з 14.06.2013 року з посади водія згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 45 том 1). Вказаний наказ позивачем не оскаржувався. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, яка регламентує строки розрахунку з працівником при звільненні, а саме при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплати працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Заперечуючи проти позову відповідач в судовому засіданні на підтвердження виплати позивачу [PERSON] заробітної плати за період з 01.01.2012 року по червень 2013 року надав суду відомості виплати заробітної плати, а саме: відомість № 1 від 25.01.2013 року на видачу авансу на січень 2013 року; відомість № 2 від 08.02.2013 року на видачу з/плати за січень 2013 року; відомість № 3 від 22.02.2013 року на видачу авансу на лютий 2013 року; відомість № 4 від 07.03.2013 року на видачу з/плати за лютий 2013 року; відомість № 5 від 22.03.2013 року на видачу авансу на березень 2013 року; відомість № 6 від 12.04.2013 року на видачу з/плати за березень 2013 року; відомість № 7 від 19.04.2013 року на видачу авансу на квітень 2013 року; відомість № 8 від 08.05.2013 року на видачу з/плати за квітень 2013 року; відомість № 9 від 17.05.2013 року на видачу авансу на травень 2013 року; відомість № 10 від 07.06.2013 року на видачу з/плати за травень 2013 року; відомість № 11 від 21.06.2013 року на видачу авансу на червень 2013 року (а.с. 46-56 том 1 /копії/, а.с. 120-130 том 1 /оригінали/). З метою встановлення факту отримання вказаних в вищезазначених відомостях сум саме позивачем [PERSON] ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.12.2013 року за клопотанням [PERSON] та його представника [PERSON] була призначена судова-почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено НДЕКЦ при ГУМВС України у Львівській області. Як вбачається з висновку експерта № 6/57 від 04.03.2014 року підписи від імені [PERSON] у відомості виплати заробітної плати № 1 від 25.01.2013 року, відомості виплати заробітної плати № 2 від 08.02.2013 року, відомості № 3 від 22.02.2013 року, відомості № 4 від 07.03.2013 року, відомості № 5 від 22.03.2013 року, відомості № 6 від 12.04.2013 року, відомості № 7 від 19.04.2013 раку, відомості № 8 від 08.05.2013 року, відомості № 9 від 17.05.2013 року, відомості № 10 від 07.06.2013 року, відомості № 11 від 21.06.29013 року виконані самим [PERSON] (а.с. 161-165 том. 1). Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.04.2014 року, за клопотанням представника [PERSON] - [PERSON], була призначена повторна судова-почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Черкаському відділенню КНДІСЕ. Згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи № 714/14-23, № 1063/14-23 від 28.08.2014 року одинадцять підписів від імені [PERSON] в одинадцяти відомостях виплати заробітної плати № 1-11 за січень-червень 2013 року по ПП [PERSON] - виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням будови та ознак зразків його підписів; одинадцять підписів від імені [PERSON] в досліджуваних одинадцяти відомостях виплати заробітної плати №№ 1-11 за січень-червень 2013 року по ПП [PERSON] виконані рукописним способом кульковою ручкою пастою синього кольору без застосування способів технічного відтворення підписів: підготовки олівцем, копіювання через копіювальний папір або перетисненням з наступною обвідкою, а також без використання графопобудовників (а.с. 211-220 том 1). Крім того, за клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON] була призначена повторна комісійна судова-почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено КНДСІ. В зв'язку з наданням, за клопотанням експертів, додаткових експериментальних зразків підпису [PERSON], процесуальне визначення експертизи було змінено з повторної на додаткову. Згідно висновку експертів за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи № 16156/16157/16158/14-32 від 24.02.2015 року (том 2): - підписи від імені [PERSON] у графі «Підпис про одержання» у рядку «8. [PERSON]» у відомостях виплати заробітної плати № 1 від 25.01.2013 року, № 2 від 08.02.2013 року, № 3 від 22.02.2013 року, № 4 від 07.03.2013 року, № 5 від 22.03.2013 року, № 6 від 12.04.2013 року, № 7 від 19.04.2013 раку, № 8 від 08.05.2013 року, № 9 від 17.05.2013 року, № 10 від 07.06.2013 року, № 11 від 21.06.29013 року виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів; - підписи від імені [PERSON] у графі «Підпис про одержання» у рядку «8. [PERSON]» у відомостях виплати заробітної плати № 1 від 25.01.2013 року, № 2 від 08.02.2013 року, № 3 від 22.02.2013 року, № 4 від 07.03.2013 року, № 5 від 22.03.2013 року, № 6 від 12.04.2013 року, № 7 від 19.04.2013 раку, № 8 від 08.05.2013 року, № 9 від 17.05.2013 року, № 10 від 07.06.2013 року, № 11 від 21.06.29013 року виконані самим [PERSON]. Доводи представника позивача [PERSON] - [PERSON], викладені в письмових заявах до суду, про те, що висновок експертів за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи № 16156/16157/16158/14-32 від 24.02.2015 року є сфальсифікованим і експертами не проведено ту експертизу, яку призначав суд, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки процесуальна зміна експертами визначення експертизи з повторної на додаткову не впливає на суть поставлених в ній питань та висновки самої експертизи. Крім того, експерти судом попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих висновків. Суд бере до уваги висновок експерта № 6/57 від 04.03.2014 року та висновки експертів за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи № 16156/16157/16158/14-32 від 24.02.2015 року та вважає факт отримання позивачем [PERSON] заробітної плати за період з 01.01.2013 року по 01.06.2013 року та авансу за червень 2013 року в сумі 500 грн. доведеним, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в цій частині. Висновок експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи № 714/14-23, № 1063/14-23 від 28.08.2014 року, складений ЧВ КНДІСЕ, суд оцінює критично, оскільки він спростовується іншими доказами у справі. Щодо інших позовних вимог [PERSON] суд приходить до наступного висновку. З врахуванням пояснень, наданих сторонами в судових засіданнях, та досліджених письмових матеріалів справи, суд вважає, що з позивачем [PERSON] повний розрахунок в день його звільнення проведений не був. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівників про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати, У ст. 30 Закону України «Про оплату парці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов'язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. ФОП [PERSON] не надав суду розрахунково-платіжних відомостей, що засвідчують виплату [PERSON] заробітної плати за період роботи з 05.09.2012 року по 31.12.2012 року. Сама по собі довідка ФОП [PERSON] про втрату документів від 08.05.2015 року не може слугувати належним доказом підтвердження факту втрати відомостей нарахування заробітної плати з вересня 2012 року по грудень 2012 року, оскільки видана зацікавленою особою, а саме ФОП [PERSON] Крім того, з даного факту ФОП [PERSON] до відповідних державний установ не звертався. Сама по собі індивідуальна відомість про застраховану особу [PERSON] (Форма ОК-5) також не може бути беззаперечним доказом отримання [PERSON] заробітної плати за вересень-грудень 2012 року, оскільки лише вказує на суму з якої до ПФУ були сплачені пенсійні внески (а.с. 106 том 1). Тому суд вважає, що відповідачем не доведений факт виплати позивачу [PERSON] заробітної плати за період з 05.09.2012 року по 31.12.2012 року включно, а тому позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] на його користь заробітної плати за вказаний період підлягає до задоволення. Оскільки п. 3 Трудового договору від 05.09.2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], визначено обов'язок ФОП оплачувати працю Працівника у розмірі мінімальної заробітної плати, тому до стягнення з відповідача на користь позивача за вказаний період підлягає до стягнення заробітна плата в сумі 4326 грн., виходячи із наступного розрахунку: за вересень 2012 року - 956 грн., за жовтень 2012 року - 1118 грн., за листопад 2012 року - 1118 грн., за грудень 2012 року - 1134 грн. (мінімальний розмір на відповідний місяць, передбачений Законом «Про державний бюджет України на 2012 рік»). Такі розміри нарахованої заробітної плати [PERSON] також підтверджуються індивідуальною відомість про застраховану особу [PERSON] (Форма ОК-5), з якої вбачається, що саме з такого розміру заробітної плати [PERSON] були сплачені і пенсійні внески (а.с 106 том 1). Крім того, суд вважає, що відповідачем ФОП [PERSON] не доведено в судовому засіданні належним та допустимими доказами, що ним проведено повний розрахунок з відповідачем за червень 2013 року. Так, з табелю обліку робочого часу за червень 2013 року (а.с. 104 том 1) вбачається, що позивач [PERSON] відпрацював в червні 2013 року 15 робочих днів при 20-денному робочому місяці. З наданої відповідачем відомості про виплату авансу за червень 2013 року (том 1 а.с. 55 та а.с. 130 - оригінал) вбачається, що [PERSON] отримав аванс в розмірі 500 грн. Інших доказів, які б свідчили про повний розрахунок з позивачем за вказаний місяць відповідачем суду не надано, а тому, суд вважає, що повний розрахунок з позивачем [PERSON] проведений не був та приходить до висновку про стягнення з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості по заробітній платі за червень 2013 року в сумі 360 грн. 25 коп., виходячи із наступного розрахунку: 1147 грн. /мінімальна заробітна плата за червень 2013 року/ : 20 робочих днів /згідно табеля за червень 2013 року/ х 15 робочих днів /відпрацьованих [PERSON] у червні 2013 року/ - 500 грн. /отриманий [PERSON] аванс у червні 2013 року/ = 360 грн. 25 коп. Таким чином до стягнення з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає заборгованість по заробітній платі в сумі 4686 грн. 25 коп., виходячи із розрахунку: 4326 грн. /заробітна плата за період з 05.09.2012 року по 31.12.2012 року/ + 360 грн. 25 коп. /невиплачена заробітна плата за червень 2013 року/ = 4686 грн. 25 коп. Також в судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] при звільненні не була виплачена компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 05.09.2012 року по 24.06.2013 року в сумі 753 грн. 70 коп. (з розрахунку, що в позивача за відпрацьований період часу, а саме з 05.09.2012 року по 24.06.2013 року, виникло право на отримання відпустки тривалістю 20 календарних днів при максимальному терміну відпустки - 24 календарні дні). Вказана обставина визнана в судовому засіданні представником відповідача та підтверджується довідкою ФОП [PERSON], а тому вказана сума підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] Оскільки в судовому засіданні встановлено, що з вини відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] не була виплачена компенсація за невикористану відпустку і спір про її розмір відсутній, крім того, не була виплачена заробітна плата в загальній сумі 4686 грн. 25 коп., суд вважає, що в даному випадку підлягають до застосування вимоги ч. 1 ст. 117 КЗпП України та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24.06.2013 року по день ухвалення рішення, а саме по 14.05.2015 року в сумі 38605 грн. 50 коп., виходячи із розрахунку: 55 грн. 95 коп. /середньоденна заробітна плата за останні два робочі місяці: 1147 грн. х 2 : 41 робочий день = 55 грн. 95 коп./ х 690 днів /час затримки розрахунку з 25.06.2013 року по 14.05.2015 року/ = 38605 грн. 55 коп. Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з затримкою видачі трудової книжки, виходячи із наступного. Відповідно до п. 21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за N 110 трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. А тому, при укладенні Трудового договору між [PERSON] та [PERSON] обов'язок по зберіганню трудової книжки лежав на працівнику - [PERSON] Крім того, з п. 2 наказу ФОП [PERSON] № 1 про звільнення [PERSON] від 12.07.2013 року (а.с. 45 том 1), який не оспорювався позивачем, вбачається, що відповідні записи про звільнення будуть внесені при поверненні трудової книги, що вказує на те, що відповідач трудову книжку позивача не зберігав. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивачем та його представником доказів затримки видачі відповідачем трудової книжки [PERSON] суду не надано. А тому, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] в задоволенні позову в цій частині. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 2250 грн. 24 коп., виходячи із наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Витрати позивача [PERSON] пов'язані з проведенням по справі судово-почеркознавчої експертизи підтверджується квитанцією № 165 від 10.02.2014 року на суму 2250 грн. 24 коп. (а.с. 230 том 1), а тому вони є обґрунтованими та такими, що підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити позивачу [PERSON] в стягненні з відповідача [PERSON] витрат, пов'язаних з проведенням судово-почеркознавчої експертизи, які підтверджуються квитанцією № 16834410 від 02.07.2014 року (а.с. 229 том 1), оскільки дана експертиза не враховувалася судом. На підставі викладеного

Outcome: partial