Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому просив несплачену суму боргу за договором займу від 01.06.2017 року в розмірі 36000,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 7257,60 грн., 3 % річних в розмірі 2633,12 грн., а всього 45891,29 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.06.2017 року між позивачем та [PERSON]. (далі - відповідач) укладено договір позики (далі - договір). У відповідності до умов договору відповідач отримав від позивача кошти в сумі 36000,00 грн. Згідно договору Відповідач зобов`язався повернути кошти в повному обсязі не пізніше 31.08.2017 року. Крім того згідно розписки від 01.06.2017 року відповідач отримав від позивача суму 36000,00 грн., на умовах передбачених договором позики від 01.06.2017 року. Однак до теперішнього часу відповідач борг не повернув. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилвся, про дату, час та місце повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не надавався. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що згідно Договору позики від 01.06.2017 року, [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 36000,00 грн. Згідно договору Відповідач зобов`язався повернути кошти в повному обсязі не пізніше 31.08.2017 року. Крім того згідно розписки від 01.06.2017 року відповідач отримав від позивача суму 36000,00 грн., на умовах передбачених договором позики від 01.06.2017 року. Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Як вбачається з договору позики відповідач [PERSON] зобов`язався у термін до 31.08.2017 року виконати взяте на себе грошове зобов`язання. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Таким чином стягненню підлягає сума боргу в розмірі 36000,00 грн. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3 відсотків річних: починаючи з дня невиконання зобов`язання 01.09.2017 р. до 07.02.2020 року складають 2633,12 грн., а інфляційні втрати 7257,60 грн. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення боргу, 3 відсотків річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в розмірі 45890,72 грн. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial