Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди в сумі 100000,0 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] виступаючи на сесії Золотоніської районної ради 25 грудня 2016 року зауважив, що влада в особі [PERSON] зробила собі статус учасника бойових дій, в той час як родина [PERSON], який загинув, беручи участь у АТО, статусу сім`ї загиблого не має. Впродовж усього виступу відповідач висловлювався негативно у бік позивача, даваши розуміти, що протягом усієї служби в армії [PERSON] байдикував та незаконно отримав статус учасника бойовиї дій. Вважаючи себе публічною людиною вважає позивач стверджує, що [PERSON] своїм виступом на сесії районної ради зганьбив його ділову репутацію як чесної порядної людини, а тому змушений був звернутись до суду з даним позовом. Крім того позивач [PERSON] вважає, що такими діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, порушенні душевної рівноваги, через його стан страждають і члени його сім`ї, що потребує від позивача вжиття додаткових зусиль для організації свого життя. Його душевні переживання важко оцінити, і позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь 100000,0 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю ствердив свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, посилаючись на чинне законодавство (письмовий текст промови в дебатах долучений до матеріалів справи). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні повністю заперечували проти позовних вимог, наголошуючи, що відповідач на сесії зауважував, що [PERSON] має право по закону на отримання статусу учасника бойових дій, проте морального права, на його думку, позивач не має, так як сім`я загиблого [PERSON] ще не отримала відповідного статусу. А тому вважають висловлювання відповідача оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, прослухавши аудіозапис виступу відповідача кібальника О.П. на сесії районної ради, що відбулась 25 грудня 2015 року, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень... Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи юридичним складом правопорушення щодо перелічених особистих немайнових прав є сукупність обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ст. 60 ЦПК України та п. 19 вищезазначеної постанови вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Частина 2 ст. 30 Закону України Про інформацію, відмежовує фактичні дані від оціночних суджень, за ознакою можливості їх спростування чи доведення правдивості: оціночними судженнями... є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 47-1 Закону України Про інформацію ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Рішенням Європейського суду з прав людини від 29.03.2005 року у справі Українська Прес-Група проти України наголошується: .41. У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікованою Законом України від 11.07.1997 року № 475/97-ВР) 42. Однак навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.... Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснив, що він є головою Золотоніської райдержадміністрації та чув виступ депутата районної ради [PERSON], який заявив, що є і їхня вина в тому, що загиблий у зоні АТО [PERSON] не має статусу учасника АТО, а [PERSON] його отримав. Свідок знає позивача давно, знає, що він пішов служити до армії добровільно, а тому вважає, що [PERSON] не мав моральних підстав обговорювати підстави отримання статусу учасника бойових дій [PERSON] Дійсно були задіяні всі можливості щодо допомоги сім`ї загиблого [PERSON]. Щодо виступу [PERSON] на сесії, то були і певні звинувачення, що статус отримав незаконно, і оцінюючі судження були. Свідок [PERSON] у судовому засідані пояснив, що він був присутній на сесії райради і чув, як [PERSON] говорив, що [PERSON] незаконно отримав статус учасника бойових дій, що влада нічого не робить для того, щоб допомогти родині загиблого [PERSON]. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що вони служили разом з [PERSON], разом перевозили боєприпаси у зону АТО, він керував колоною: знають позивача лише з позитивної сторони. Дякуючи [PERSON] жодних проблем з документами, коли оформляли статус учасника бойових дій, не виникло. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що була присутня на сесії та чула виступ [PERSON] у питанні: Різне. Він говорив, що влада нічого не зробила, щоб [PERSON] дали учасника бойових дій, а собі зробила, мав на увазі [PERSON] Далі звинувачував, що позивач не законно отримав статус учасника бойових дій, до був дома та займався городніми роботами. На ці слова було обурення залу, авторитет [PERSON] від слів [PERSON] не похитнувся. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з позивачем знайомі з 2014 року, раз у місяць або два рази у місяць були вихідні на службі і вони їздили додому, ніхто не має впливу на отримання статусу учасника бойових дій. Були документи на виїзд у зону АТО, термін перебування завжди вказувався в наказі залежно від ситуації на фронті. [PERSON] допитана як свідок у судовому засіданні пояснила, що вона також є депутатом райради, і була присутня на тій сесії. До початку сесії вони з [PERSON] обговорювали свої депутатські справи, в тому числі і про [PERSON] Він говорив, що до нього звертались люди, говорили, що [PERSON] копав картоплю, ламав кукурудзу. У виступі на сесії [PERSON] говорив про ситуацію в районі, говорив, що виборці упрікають, якщо пільги то чиновники перші, а простим людям зась. Свідок вважає, що нічого образливого у виступі [PERSON] не було, лише оцінка роботи. Крім того, слід зазначити, що в аудіозаписі виступу [PERSON] на сесії райради, що відбулася 25.12.2015 року, звучить вислів відповідача щодо законного отримання статусу учасника бойових дій, проте на думку виступаючого морального права на отримання цього посвідчення [PERSON] не має. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином судом встановлено, що одна публічна особа депутат районної ради [PERSON] дав оцінку роботі та службі іншої публічної особи [PERSON], який до призову на службу працював заступником голови райради, а тому предметом спору у даному випадку є висловлювання відповідача [PERSON], які не можна інакше витлумачити, як критика роботи [PERSON], як заступника голови райради, оцінка його дій, з використанням мовних засобів, якими володіє відповідач, то вони не підлягають спростуванню та доведення їх правдивості. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позовних до [PERSON] щодо захисту честі, гідності та ділової репутації. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо захисту честі, гідності, ділової репутації, то не підлягає до задоволення і позовна вимога щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed