Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно в цілому. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником 18/25 ідеальної частки від домоволодіння [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці, яке також належить позивачу. Окрім нього співвласником зазначеного домоволодіння є відповідач [PERSON] , якій належить 18/25 частки зазначеного домоволодіння. Оскільки на даний час приміщень, які належать на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу не має, через те, що сторонами проведені окремі комунікації, у кожного свій вхід в будинок. Тому позивач просив виділити належні йому долі, припинити право спільної власності на об`єкт нерухомого майна, а саме [ADDRESS] та визнати за ним право приватної власності на 18/25 частини вказаного будинку. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 11.02.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 06.03.2019 року розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, за участі його представника, позовні вимоги підтримав. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 05.06.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 916, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лупіновою Н.Є., який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно з витягом № 4440813 від 05.06.2013р., [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 18/25 ідеальної частки домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 12-13,18). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.06.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 919, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лупіновою Н.Є., який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно з витягом № 4448028 від 05.06.2013р., [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка [ADDRESS] (а.с. 15-17). Згідно з технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] , виданим ФОП-ЕВК «БТІ» 16.11.2018р. [PERSON] належить житлова будівля А-1 складає 18/25 частини будинку і складається з: приміщення 1 (передпокій) площею 9,1 кв.м., приміщення 2 (санвузол) площею 3,6 кв.м., приміщення 3 (житлове) площею 9,1 кв.м., приміщення 4 (житлове) площею 9,1 кв.м., приміщення 7 (житлове) площею 18,5 кв.м., приміщення 14 (коридор) площею 2,4 кв.м., приміщення 15 (топкова) площею 2,8 кв.м., приміщення 16 (кухня) площею 11,1 кв.м., приміщення 17 (комора) площею 1,2 кв.м., загальною площею 66,9 кв.м., в тому числі житловою площею 36,7 кв.м., допоміжної 30,2 кв.м. (а.с. 20-22). Відповідно до висновку експертного дослідження № 56 від 21.11.2018р. будівельно-технічної експертизи, проведеної судовим експертом Спиридоновим В.А., виділ в натурі 18/25 ідеальних часток домоволодіння [ADDRESS] , що належать [PERSON] , а саме: приміщення 1 (передпокій) площею 9,1 кв.м., приміщення 2 (санвузол) площею 3,6 кв.м., приміщення 3 (житлове) площею 9,1 кв.м., приміщення 4 (житлове) площею 9,1 кв.м., приміщення 7 (житлове) площею 18,5 кв.м., приміщення 14 (коридор) площею 2,4 кв.м., приміщення 15 (топкова) площею 2,8 кв.м., приміщення 16 (кухня) площею 11,1 кв.м., приміщення 17 (комора) площею 1,2 кв.м., загальною площею 66,9 кв.м., в тому числі житловою площею 36,7 кв.м., допоміжної 30,2 кв.м., можливий (а.с. 27-33). Згідно з інформацією відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 03-12-1394 від 08.02.2019р. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 01.07.1986р. по теперішній час (а.с. 57). Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Таким чином, з моменту набуття позивачами та відповідачами права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності. Частиною 1ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Таким чином, як випливає з приписів вищенаведених статей 358 та 364 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватися на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.183,358,364,379,380,382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно з ч. 3 ст.364ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За таких обставин суд, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Outcome: approved