Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] В ДВС Вінницького МУЮ Вінницької області про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.09.2006 року за договором дарування позивач набув у власність нерухоме майно квартиру [ADDRESS]. У 2015 році позивач вирішив відчужити вищезазначене майно. Проте, у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу отримав відомості, що на належну йому квартиру накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Замостянського В ДВС Вінницького МУЮ від 14.04.2008 року, винесеної при примусовому виконанні виконавчого листа №1-234, виданого Староміським районним судом м. Вінниці 25.11.2005 року про стягнення з [PERSON], [INFO] боргу, про що міститься відповідний запис від 17.04.2008 року за №7037162 у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна. Однак, вищезазначений арешт накладений на майно [PERSON], [INFO], в той час як власником квартири [ADDRESS] являється позивач [PERSON], [INFO]. Таким чином, на даний час на належне позивачу майно безпідставно накладено арешт, який порушує майнові права позивача щодо вільного розпорядження своєю власністю та позбавляє можливості позивача володіти, користуватись та розпоряджатись зазначеним майном. Тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просив скасувати арешт нерухомого майна квартири [ADDRESS], який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №7037162; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 17.04.2008 року за №7037162 про арешт квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення останніх. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 29.09.2006 року за договором дарування позивач набув у власність нерухоме майно квартиру [ADDRESS]. У 2015 році позивач вирішив відчужити вищезазначене майно. Проте, у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу отримав відомості, що на належну йому квартиру накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Замостянського В ДВС Вінницького МУЮ від 14.04.2008 року, винесеної при примусовому виконанні виконавчого листа №1-234, виданого Староміським районним судом м. Вінниці 25.11.2005 року про стягнення з [PERSON], [INFO], боргу, про що міститься відповідний запис від 17.04.2008 року за №7037162 у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна. Однак, вищезазначений арешт накладений на майно [PERSON], [INFO], в той час як власником квартири [ADDRESS] являється позивач [PERSON], [INFO]. Натомість, як вбачається з довідки [PERSON] В ДВС Вінницького МУЮ від 27.05.2015 року №9695/09-37/15 станом на 27.05.2015 року в [PERSON] В ДВС Вінницького МУЮ виконавчі провадження (виконавчі документи) щодо стягнення заборгованості з [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою: [INFO], на виконанні не перебувають. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про зняття арешту. Як вбачається з матеріалів справи, квартира, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Ленінградська, 40/111, належить на праві приватної власності саме позивачеві [PERSON], [INFO], а не [PERSON], [INFO], які являються різними особами. Таким чином, на даний час на належне позивачу майно безпідставно накладено арешт, який порушує майнові права позивача щодо вільного розпорядження своєю власністю та позбавляє можливості позивача володіти, користуватись та розпоряджатись зазначеним майном. А тому, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов в частині зняття арешту з нерухомого майна квартири [ADDRESS], який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №7037162, слід задовольнити. Разом з тим, суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в частині виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису від 17.04.2008 року за №7037162 про арешт квартири [ADDRESS], оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна дійсно існує такий запис. Окрім того, вимога про виключення обєкта обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, не відноситься до цивільної юрисдикції, а відтак позов в цій частині не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial