Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні його власністю шляхом виселення відповідача [PERSON] з належної йому квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та зобов'язати орган реєстрації виконавчого комітету Тетіївської міської ради зняти відповідача [PERSON] з реєстрації з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі проживає відповідачка [PERSON], яка після розірвання шлюбу не бажає добровільно виселитися та знятися з реєстрації з квартири, чим здійснює перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. (а.с.23-34). Представник третьої особи відділу реєстрації виконавчого комітету Тетіївської міської ради Складена Н.М. заперечує проти позову, посилаючись на письмове пояснення. (а.с.35). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що квартира в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], є приватною власністю позивача [PERSON], що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.03.2008 року №18080809. (а.с.10). Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 03.08.2018 року, шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.11). Із копії довідки органу реєстрації виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 12.11.2018 року №6131, виданої власнику [PERSON], встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, зокрема [PERSON] (а.с.12). Відповідач [PERSON] вселилась до вказаної квартири, як дружина позивача [PERSON], в установленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що позивач, як власник квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], вимагає усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання свої майном шляхом виселення колишньої дружини [PERSON], посилаючись на норми ст.ст.16,386,391 Цивільного кодексу України. Однак, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим кодексом Української РСР підстави для позбавлення права на житло. Тобто, між позивачем та відповідачами виникли спірні відносини щодо користування жилим приміщенням, які регулюються нормами Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.157 ЖК Української РСР, членів сім'ї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. В частині 4 ст.156 ЖК Української РСР зазначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.64 ЖК Української РСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст.116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Отже, особи, які були вселені до спірного житла, як члени сім'ї співвласника такого житла, згідно статті 157 ЖК УРСР, можуть бути виселені лише з підстав, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На виконання вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, позивач належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] систематично руйнує чи псує жиле приміщення або використовує його не за призначенням,суду не надав. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Та обставина, що позивач є власником квартири, а отже, має охоронюване законом право володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, сама по собі не може бути підставою для виселення відповідача, яка зареєстрована та постійно проживає у вказаній квартирі, а тому, має право користуватися жилим приміщенням, відповідно до положень ст.156 ЖК УРСР (припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє її права користування цим приміщенням). Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження відсутності права у відповідача користуватися вказаною квартирою, а відповідач не відмовляється від свого права користування спірним житлом, тому, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, відсутні. Щодо позовних вимог про зобов'язання органу реєстрації виконавчого комітету Тетіївської міської ради зняти відповідача [PERSON] з реєстрації з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], то суд вважає за необхідне відмовити, оскільки, суд не має права зобов'язувати третю особу вчиняти певні дії. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання/ перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюється органом реєстрації, яким є зокрема, виконавчий орган міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної міської ради. Тобто, питання щодо зняття з реєстрації місця проживання особи вирішується органами реєстрації. Оскільки, позивач не звертався до органу реєстрації про зняття відповідача з реєстрації і відповідної відмови не отримував, тому дана позовна вимога про зобов'язання органу виконавчого комітету Тетіївської міської ради зняти відповідача з реєстрації на даний час є передчасною. Також, зняття з реєстрації місця проживання відповідача є похідною вимогою від основної та може бути здійснено на підставі судового рішення,яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а його відсутність унеможливлює таке зняття. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні, тому, в задоволенні позову позивача про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, необхідно відмовити повністю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed