Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови ВП №4643121 від 22.05.2015 про розшук майна боржника. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що на підставі виконавчого листа, виданого 14.10.2011 Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з нього на користь ПАТ «Альфа-банк» боргу за кредитним договором №490077715 від 18.06.2008 р. в сумі 4153812 грн. 32 коп., судових витрат по сплаті третейського збору в сумі 400 грн. та судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., 10.02.2015 відповідач виніс дві постанови ВП №46431144 про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 17.03.2015 відповідач одержав надіслану ним заяву від 16.03.2015 про відкладення провадження виконавчих дій, на яку в порушення ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 40 Конституції України) не відповів, 22.05.2015 виніс постанову ВП №46431144 про розшук майна боржника. Винесення зазначеної постанови до розгляду та вирішення заяви про відкладення виконавчих дій не відповідає вимогам закону, крім того у ній не зазначено, що може бути оскаржена виключно в судовому порядку. 06.06.2015 він оскаржив постанову начальнику відділу примусового виконання рішень, 07.07.2015 отримав лист за №4747 з повідомленням про те, що дана скарга може бути подала виключно в судовому порядку. У зв»язку з тим, що у оскаржуваній постанові не повністю роз'яснений порядок оскарження, вважає, що суд може поновити строк на оскарження ( 10 днів), який необхідно рахувати з дати отримання ним 11.07.2015 листа за №4747, з якого фактично дізнався про строк і порядок оскарження постанови. Позивач просив скасувати постанову ВП №46431144 від 22.05.2015 про розшук майна боржника та поновити строк на оскарження вказаної постанови. У судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з наведених підстав, просять задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, з позовом ознайомлений, заперечень суду не надав, представник, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, повторно у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, на підставі наявних даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи позивач і його представник не заперечують. Суд, заслухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підтверджений і задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Отже захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначений ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа вільно, на власний розсуд, відповідно 12 ЦК України, обирає способи захисту цивільного права. Кожна особа, відповідно ст. 15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу передбачено положеннями ст. 16 ЦК України. Частиною 2 цієї статті визначені способи захисту судом цивільних прав та інтересів, а також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд установив, що 10.02.2015 державним виконавцем на виконання виконавчого листа Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.10.2011 про стягнення з позивача на користь ПАТ «Альфа-банк» боргу за кредитним договором №490077715 від 18.06.2008 р. в сумі 4153812 грн. 32 коп., судових витрат по сплаті третейського збору в сумі 400 грн. та судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., відкрите виконавче провадження ВП №46431144, накладений арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Відповідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Провадженням виконавчих дій державний виконавець виявив у позивача наявність транспортного засобу: автомобіля [NUMBER]. Відповідно положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами Національної поліції. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача. Дії та бездіяльність державного виконавця, пов'язані з розшуком майна боржника, можуть бути оскаржені у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. 16.03.2015 позивач надіслав до відділу примусового виконання рішень заяву про відкладення виконавчих дій, посилаючись на те, що не отримав відповіді від ПАТ «Альфа Банк» про результати розгляду своєї заяви від 31.07.2014 про передачу заставного транспортного засобу для подальшої реалізації в рахунок погашення заборгованості за кредитом, що знаходиться на контролі в прокуратурі Шевченківського району с. Києва. Відповідно ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам. Постанова державного виконавця про відкладення провадження виконавчих дій може бути оскаржена у триденний строк у порядку, встановленому цим Законом. 22.05.2015 державним виконавцем винесено постанову ВП №46431144 про розшук майна - автомобіля [NUMBER], що належить боржнику (а. с. 3). Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови ВП №4643121 від 22.05.2015 про розшук майна боржника, мотивуючи тим, що винесення такої постанови до розгляду та вирішення заяви про відкладення провадження виконавчих дій не відповідає вимогам ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», що суперечить ст. 40 Конституції України, проте норми закону, на які він посилається, не містять таких застережень. Частиною 2 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Відповідно ст. 383, 384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. За результатами розгляду скарги, відповідно ст. 387 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про задоволення вимог заявника чи/або відмову в задоволенні. Суд установив, що позивач обрав спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до суду з позовом про скасування постанови ВП №4643121 від 22.05.2015 про розшук майна, обґрунтовуючи вимоги неправомірністю прийнятого державним виконавцем рішення, проте рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби оскаржуються в суді шляхом подачі скарги у порядку статей 383-389 ЦПК України. Суд не наділений повноваженнями вказувати на те, у який спосіб необхідно захищати порушене право та до кого з осіб необхідно звертатися з позовом. Підставою для відмови у задоволенні позову, крім недоведеності позовних вимог, є неможливість захисту порушеного права позивача обраним ним способом. Таким чином, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову позивача до відповідача про скасування постанови ВП №4643121 від 22.05.2015 про розшук майна боржника. На підставі наведеного, ст. ст. 12, 15, 16 ЦК України, ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: dismissed