Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] будинковолодіння та надвірні господарські споруди за адресою [ADDRESS] . Визнати за ним право спільної сумісної власності на 1/2 частину будинковолодіння з надвірними господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] та частину земельної ділянки, яка належить зазначеному будинковолодінню в розмірі 10 сотих від загальної площі. Позовні вимоги мотивує тим, що 09.10.1983 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Від спільного подружнього життя у сторін є двоє дітей, які вже повнолітні. Рішенням Перемишлянського районного суду від 22.01.2019р. шлюб між ними було розірвано. З 03.04.1978 року він зареєстрований у спірному будинку [ADDRESS] . Позивач стверджує, що з моменту реєстрації шлюбу з відповідачкою вони вели спільне господарство, вкладали кошти у ремонт будинку та його облаштування. Також побудували сарай, літню кухню та інші господарські споруди. Позивач вважає, що будинок [ADDRESS] являється спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] заявлений позов підтримали , дали пояснення аналогічні заявленому позову. Позовні вимоги просять задоволити. В судовому засідання відповідачка [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позов заперечили, подали відзив на позовну заяву в якому зазначили, що позивач не був зареєстрований у спірному будинку з 03.04.1978 року, оскільки тільки 09.10.1983 року вони з позивачем зареєстрували шлюб і після одруження стали проживати у спірному будинку [ADDRESS] , який належав її батькам. Згідно запису погосподарської книги №5 з 1996 по 2000р.р. головою даного двору була мати відповідачки - [PERSON] , оскільки батько відповідачки - [PERSON] помер у 1989 році. З 2001 року головою двору зазначено відповідачку [PERSON] , однак це не засвідчує, що дане будинковолодіння перестало бути батьківським домом, і стало спільною сумісною власністю сторін. Ще до одруження сторін батьками відповідачки було збудовано будинок, сарай, літню кухню та інші господарські будівлі. Земельна ділянка яка знаходиться біля будинку у приватну власність нікому не передана, а лише знаходиться у користуванні матері відповідачки. Під час перебування у шлюбі сторони разом з матір`ю та дочкою сторін удосконалювали ці будівлі, проводили ремонтні роботи. В останні роки перед розлученням позивач пиячив і дебоширив, що стверджується вироком суду. Враховуючи дані обставини відповідачка просить в позові відмовити за безпідставінстю. Заслухавши покази сторін та свідків, дослідивши надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивач [PERSON] дав суду такі покази. Він одружився з відповідачкою у 1983 році. Після одруження він переїхав до будинку відповідачки (її батьків), де проживає до тепер ( [ADDRESS] ). Станом на 1983 рік з ними також проживали: тесть, теща, мати тестя, тітка та брат відповідачки. На момент одруження за даною адресою стояв житловий будинок, сарай та літна кухня. За весь час спільного проживання всі зароблені позивачем кошти йшли в сімейний бюджет. З тестем добудували ванну кімнату. Добудували дровітню. Збудовано гараж, два зерносховища. Робився ремонт в хаті, літній кухні, перекривався дах в будинку, добудовано ще одну кімнату до будинку. Зроблено скважину та каналізацію, поміняли вікна і двері в будинку та літній кухні. Позивач облаштував заїзд на подвір`я. Облаштував бетонну огорожу біля будинку. Позивач купив трактор, яким обробляв земельні ділянки (до 2012 року мали 2 гектари землі, після 2012 року - 4 гектари). Відповідачка [PERSON] дала суду такі покази. Вона вийшла заміж за позивача 9 жовтня 1983 року. Після одруження позивач переїхав проживати до неї. На той час з ними проживали: її батьки, бабця, тітка та брат. На цей час житловий будинок, сарай та літна кухня вже була збудована батьками позивачки. На подвір`ї був асфальт і була збудована півниця. З 1984 до 1987 року в них народилось троє дітей. Мати відповідачки та тітка тримали корову та свині (для продажу). Окрім того мати відповідачки працювала в ЖЕКу у Львові. Відповідачка не заперечувала, що за весь час спільного проживання зароблені позивачем кошти йшли в сімейний бюджет. Однак: бляху на перекриття хати купувала донька; другу півницю допомагали будувати брат з зятем; мати платила за скважину; на бетонний паркан, металопластикові вікна кошти давали всі. Значну частину цегли для добудов брали за рахунок колгоспних майнових паїв. На момент одруження головою двору була її бабця. З 1992 року мати, а згодом (з 2000 р.) головою двору записали відповідачку. Право власності на житловий будинок з господарськими спорудами на даний час ще не зареєстровано. Однак, відповідачка вважає, що оскільки це фактично батьки будували будинок і частину господарських споруд, - то позивач не може претендувати на частку в цьому домогосподарстві. Щодо земельної ділянки, - то вона рахується за даним домогосподарством, але перебуває у користуванні, а не у власності. Тому позивач не може претендувати на отримання частини з неї у свою особисту власність. Свідок [PERSON] дав суду такі покази. Він є дальнім родичем позивача. Проживає на іншому кінці села. Приблизно раз в один-два місяці він бував у них в дома. Позивач з відповідачкою живуть разом вже понад 30 років. За цей час за адресою їх проживання було збудовано гараж, перекрито хату, замінено двері та вікна, зроблено ремонт в будинку, добудовано веранду, зведено бетонний пліт. Конкретно хто скільки давав коштів на такі роботи свідок не знає, але позивач вкладався в розбудову цього домогосподарства. Свідок [PERSON] дала суду такі покази. Вона є рідною сестрою позивача. З моменту одруження він проживав у будинку батьків дружини. З цього часу позивач постійно брав участь в розбудові домогосподарства: добудував дочці кімнату для перукарні; підвів воду; робив ремонт у будинку та літній кухні з заміною даху; поміняв вікна і двері у будинку та літній кухні; збудував гараж та зерносховище. ував . Будував дочці будинок Свідок [PERSON] дав суду такі покази. Він є сусідом сторін. Сторони прожили в шлюбі понад 30 років. Позивач працював водієм у колгоспі, був депутатом. Постійно щось робив по господарству: добудував кімнату для дочки, зерносховище над півницею, кімнату над зерносховищем. За чиї кошти це робилось свідок не знає. Свідок [PERSON] дав суду такі покази. Він є сином сторін. Все що робилось по господарству робили всі разом за спільні кошти, а родичі і сусіди помагали будувати: цеглу на добудови брали за рахунок майнових паїв бабці та тата; ліс для перекриття свідок заробили з татом; кімнату під перукарню добудували; поміняли вікна на металопластикові у будинку та літній кухні; збудували гараж. Свідок [PERSON] дала суду такі покази. Вона є донькою сторін. З дитинства вона пам`ятає, що житловий будинок, літня кухні та гараж вже були збудовані. Багато робіт по господарству робили спільно. Зокрема, свідок давала кошти на бетонний пліт, ремонт літньої кухні, перекриття на дах (особисто свідок давала 9000 грн.). Зерносховище, ще один гараж та підвал допомагали будувати її колишній чоловік з дядьком. Багато бабця допомагала. Окрім того, будинок належить бабусі. Свідок [PERSON] дала суду такі покази. Вона є матір`ю відповідачки. Коли позивач прийшов до них за зятя житловий будинок, літня кухня та сарай вже стояли. Вона є власницею будинку. Працювала в колгоспі, згодом працювала і працює до тепер двірником в ЖЕКу, тримала господарку. Всі зароблені кошти йшли в спільний бюджет і всі роботи по господарству робились в тому числі і за кошти свідка. З часу коли почала спрацювати внучка - вона теж вкладала кошти в розбудову господарства. Добудову над півницею (зерносховище) та ще одне зерносховище будували за рахунок майнових паїв свідка та позивача (цеглу брали з колгоспу). На пліт біля будинку донька із зятем давали кошти. Ремонт в кухні всі робили. Перекриття на будинок внучка робила за власні кошти. Земельна ділянка не приватизована, а лише перебуває в користуванні. Сторонами також надані суду копії погосподарських книг (а.с.41-44, 85-86), з яких вбачається, що до 2001 року головою господарства була мати відповідачки [PERSON] , а з 2011 року головою господарства записана відповідачка [PERSON] . Крім них, членами господарства записаний позивач та діти сторін. Рік побудови житлового будинку 1960 . Згідно довідки про склад сім`ї в будинку за адресою с.Великі Глібовичі крім сторін прописані: мати відповідачки, її брат, донька та двоє внуків (а.с.45). Позивачем також долучено ряд документів, які нібито підтверджують купівлю останнім металочерепиці, лісоматеріалів, ринв та труб, двох вікон (а.с.75-78, 93-97). При цьому суд звертає увагу на те, що серед цих документів є комерційна пропозиції та рахунки, які лише підтверджують намір замовника та не свідчить про придбання ним таких товарів. На деяких видаткових накладних зазначені прізвища та імена не позивача. Документи, які б підтверджували правовий статус домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] - відсутні, як і будь-які документи, які посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою за даною адресою. Вислухавши покази сторін та свідків, дослідивши надані суду докази, суд прийшов до таких висновків: - на момент одруження з відповідачкою (1983 р.) за адресою [ADDRESS] вже був збудований житловий будинок, літна кухня та сарай (право власності на ці споруди не зареєстроване ще до тепер); - під час подружнього життя (з 1983 р. по 2019 рік) сторони по справі, мати відповідачки, а згодом донька сторін брали участь в покращені побутових умов проживання, а саме: добудовували до будинку кімнати, зводили господарські споруди, вкладали власні кошти в ремонт житлового будинку та літньої кухні (при цьому сам позивач також вкладав кошти та власну працю в покращення умов проживання та розбудову домогосподарства, що підтвердила сама відповідачка та допитані в суді свідки); - будь-які покращення (ремонти) та добудови проводились за взаємною згодою всіх членів домоволодіння; - право власності на житловий будинок та господарські споруди за адресою [ADDRESS] на даний момент ні за ким не зареєстроване, як і відсутні державні акти на право власності чи право користування земельною ділянкою за даною адресою. Сторонами також не надано суду жодних рішень, з яких можна б було встановити коли, яким органом та якої площі виділялась земельна ділянка для даного домоволодіння. Суд вважає, що позивач як член домогосподарства, який з 1983 року вкладав в нього свою працю та кошти може претендувати на певну частку в такому домогосподарстві, розмір якої може бути визначений у відповідності до ст.357 ЦК України. З огляду на те, що житловий будинок було збудовано в 1960 році, а на момент одруження позивача з відповідачкою також вже була збудована літня кухня та сарай, - визнавати все домогосподарство спільною сумісною власністю сторін буде безпідставним. Тому, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову з підстав, які в ньому зазначені, слід відмовити.

Outcome: dismissed