Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, вказавши, що 24.01.2016 року відповідачка [PERSON] позичила у нього 2000 грн. строком до 10.02.2016 року, написавши при цьому розписку, але до теперішнього часу гроші йому не повернула, що й змусило його звернутися з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні, надав у судовому засіданні оригінал розписки [PERSON] При цьому пояснив, що [PERSON] дані кошти просила позичити на лікування доньки, він їй позичив 2000 грн., купюрами 20 шт. номіналом по 50 грн., 10 шт. номіналом по 100 грн. та попросив її написати розписку, в якій вона зобовязалася повернути йому борг до 10.02.2016 р. Вона перерахувала гроші, віддала йому розписку, сказала, що поверне грошові кошти у зазначений термін. У телефонному режимі, вона пообіцяла йому 11.02.2016 р. занести грошові кошти, коли йтиме на роботу. Але так і не занесла. Потім, він прийшов до неї на роботу, вона працює білетним касиром на станції Купянськ-Вузловий, але на роботі її не було. ЇЇ колеги повідомили йому, що вона взяла вихідний день за «свій рахунок» та розпитали, чому він її шукає. Він розповів їм, що вона винна йому грошові кошти, у відповідь на що, йому повідомили, що він такий не один, вона, [PERSON], позичає кошти, а потім не віддає та зрозумів, що відповідачка намагається його обдурити. Він звертався до правоохоронних органів з приводу того, що відповідачка не повертає йому кошти за розпискою, але там йому розяснили, що за таких обставин він має право звернутися до суду з позовом про стягнення боргу. До теперішнього часу борг у сумі 2000 грн. відповідачка так йому і не повернула. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що борг у сумі 2000 грн. вона йому повернула у лютому місяці цього року після 20 числа, після отримання авансу по зарплаті у сумі 2800 грн., 2000 грн. віддала йому, залишивши гроші на тумбочці біля дверей у будинку позивача у його присутності, а 800 грн. залишила собі, оригінал розписки, на її вимогу, він їй не віддав. Свідки цього правочину відсутні. Вдруге віддавати йому 2000 грн. вона не збирається. Як доказ, про отримання авансу по зарплаті у розмірі 2800 грн., відповідачка надала для огляду у судовому засіданні розрахунковий листок. Суд, заслухавши сторони, перевіривши докази по справі, прийшов до наступного. Згідно оригіналу розписки, 24.01.2016 року Косу хіна [PERSON] взяла у борг у [PERSON] 2000 грн., борг зобовязалася повернути до 10.02.2016 року /а.с.22/. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. На підтвердження укладення договору позики та його умов представлена розписка, яка посвідчує передання визначеної грошової суми, що відповідає положенням ст. 1047 ЦК України. Як свідчить оригінал розписки, договір позики був укладений між фізичними особами. Згідно положень ст. 545 ЦК України, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає на вимогу боржника. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого боргу. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Належних та допустимих доказів на підтвердження виконання взятого на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів позикодавцю відповідачка суду не надала. Оригінал вищезазначеної розписки був наданий до суду позивачем, отже знаходився весь цей час у нього. Виходячи з положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання за розпискою від [PERSON], позивач повинен був повернути відповідачці оригінал розписки, або ж на вимогу відповідачки видати розписку про одержання грошових коштів частково або у повному обсязі. Згідно із ч. 2\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідачка не зверталася до правоохоронних органів, вважаючи дії позивача шахрайськими. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість предявленого позову та задоволення його у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved