Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про виділення часток земельної ділянки в порядку спадкування за законом та визнання права власності на земельну ділянку. Заявлені вимоги мотивує тим, що 13.01.2016 року помер [PERSON], батько позивача [PERSON] та чоловік відповідача [PERSON], і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме: на земельну ділянку, площею 0,0600 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку\~ (серії № 365267) від 23.02.2009 року, цільове призначення\~для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в м. Чернівці по вулиці Заставнянська, 136-А. На земельній ділянці за адресою: вул. Заставнянська, 136-А в м.Чернівці розташовано незавершений житловий будинок, сарай літ. «Б», вбиральня літ «В», готовність житлового будинку становить 81 %. У звязку з тим, що [PERSON] за час свого життя не склав заповіт щодо розпорядження майном на випадок смерті. [PERSON], та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом як дружина та син померлого. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом він з урахуванням ? частини від якої відмовилась дружина спадкодавця [PERSON] успадкували 1/3 частини незавершеного будівництва житлового будинку 81% готовності за адресою: вул. Заставнянська, 136-А в м. Чернівці. Зазначає, що він звернувся в установленому законом порядку до нотаріуса з метою прийняття спадщини, але постановою державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори [PERSON] йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, оскільки в Державному акті не визначено частки земельної ділянки, яка належить [PERSON] Посилаючись на норми чинного законодавства просить позовні вимоги задовольнити. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, від відповідача до суду поступила письмова заява з клопотанням про розгляд справи у її відсутність; проти заявлених позовних вимог не заперечувала. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що 13.01.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10). У відповідності до довідки виписки з домової книги від 28.09.2017 року за адресою: вул. Заставнянська, 136-А в м. Чернівці зареєстровані та постійно проживають [PERSON] як дружина власника [PERSON], [PERSON], син та [PERSON] внук (а.с.15), що також підтверджується копіями паспортів громадянина України (а.с.7-9). Згідно договору обміну квартири та незавершеного будівництвом житлового будинку, у власність позивача та відповідача в рівних частинах незавершений будвіництвом житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в м.Чернівці по вул.Заставнянській, 136 «А» (а.с.13-14). Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку\~ (серії № 365267) від 23.02.2009 року, цільове призначення\~для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в м. Чернівці по вулиці Заставнянська, 136-А видано позивачу [PERSON], відповідачу [PERSON] та померлому [PERSON] (а.с.11), вартість земельної ділянки становить 74890,00 грн. (а.с.12) та належить їм на праві спільної сумісної власності згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.11.2017 року, спадкоємцем майна після померлого [PERSON] є його син позивач [PERSON] з урахуванням ? частки від якої відмовилася дружина спадкодавця [PERSON] (а.с.19). Спадщина складається з 1/3 частки незавершеного будівництвом житлового будинку 81% готовності з належними до нього будівлями та спорудами, розташованого в м. Чернівці по вул. Заставнянській, 136 «А» (а.с.18). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що зареєстровано спадкову справу спадкодавця [PERSON], померлого 13.01.2016 року за № 58507401 (а.с.17). З метою прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 13.01.2016 року, позивачем [PERSON] була подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0,0600 га, кадастровий №7310136300:20:002:0218 за адресою: м. Чернівці вулиця Заставнянська, 136А, але постановою Державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори за №2778/02-31 від 09.11.2017 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну ділянку, оскільки не визначена (не виділена) частка земельної ділянки, яка належить спадкодавцю із спільної сумісної власності (а.с.19). Статтею 16 ч.2 п.1 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) визначено статтею 1216 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ч. 1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також ті особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини та згідно з статтею 1223 ч.1 та ч.2 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно норм ст. 1268 ч. 5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено статтею 1270 ч.1 ЦК України. Вимогами ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 (п.23) «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У відповідності до ст.1261 ЦК України позивач [PERSON], як син спадкодавця входить до першої черги спадкоємцiв за законом. Згiдно ст.1267 ЦК України, частки у спадщинi кожного iз спадкоємцiв за законом є рiвними. Відповідно до\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до\~ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності відповідно до ст. 321 ЦК України. Передбачено\~ст.391 ЦК України, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Згідно положень ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачами предмета спору, суд приходить до висновку що заявлені вимоги позивачем грунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved