Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення майна спільною частковою власністю подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.08.1994 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Під час шлюбу ними за спільні кошти 23.01.2001 року було придбано трикімнатну квартиру житловою площею 45,0 м.кв, загальною площею 71,7 м.кв., що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Квартира була придбана на ім'я [PERSON] На даний час у нього виникла необхідність подарувати частку квартири, яка належить йому, їхній дочці [PERSON]. Але коли з цього приводу він звернувся до нотаріальної контори, то йому було роз'яснено,що відповідно до Інструкції про вчинення нотаріальних дій для укладення договору дарування необхідно визначити частки кожного з співвласників квартири, а в договорі купівлі- продажу вони не були вказані, і, крім того, відповідно до договору купівлі-продажу він не є власником квартири. Прохав суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири №8, що знаходиться в м. Лубни по вул. Прикордонників,60-а . В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги уточнив, прохав визнати кватиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю його та [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/2 частину даної квартири. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні покладалась на розсуд суду. Заслухавши сторони, дослідивши обставини, докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Згідно ст. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб між собою 20.08.1994 року у відділі РАГС по м. Лубни, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.5). Під час шлюбу ними за спільні кошти 23.01.2001 року було придбано трикімнатну квартиру житловою площею 45,0 м.кв, загальною площею 71,7 м.кв., що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Квартира була придбана на ім'я [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.7). У позивача на даний час виникла потреба подарувати частину квартири, яка належить йому, дочці [PERSON]. З цього приводу він звернувся до нотаріальної контори, але йому було роз'яснено, що відповідно до Інструкції про вчинення нотаріальних дій для укладення договору дарування необхідно визначити частки кожного з співвласників квартири, а в договорі купівлі- продажу вони не були вказані, і, крім того, відповідно до договору купівлі-продажу він не є власником квартири. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як з'ясувалось в ході судового розгляду справи, квартира була придбана сторонами в шлюбі і перебування квартири в спільній сумісній власності унеможливлює здійснення власниками квартири повного обсягу своїх прав щодо розпорядження майном, незалежно від волі інших співвласників квартири. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або законом або рішенням суду. Як встановлено, домовленості між співвласниками про розмір часток квартири не було, тож вищевказана квартира належить кожному співвласнику порівну, тобто по 1/2 частині кожному. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved