Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції про визнання розірвання шлюбу фіктивним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.05.2007р. у відділі РАЦСу по Придніпровському району м. Черкаси був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис №45. Під час перебування у шлюбі між сторонами виникали різні непорозуміння, в зв»язку з чим, ними було подано до відділу РАЦСу заяву про розірвання шлюбу, після чого подружжя було надано строк на роздуми 1 місяць. Через тиждень після подана такої заяви, вони почали проживати разом, а 14.11.2007р. шлюб між ними розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №595 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не припинялися, вони проживають разом, ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет. Таким чином, посилаючись на ст. 51 Конституції України, ст. 108 СК України, ст. 15 ЦК України, позивач просить суд визнати фіктивним розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; анулювати актовий запис про розірвання шлюбу №595 від 14.11.2007р., зроблений в Книзі реєстрації розірвань шлюбу; судові витрати покласти на позивача. В судове засідання позивач, відповідач та третя особа не з»явились, надавши заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Заперечень щодо заявлених позовних вимог, до суду не надійшло. Враховуючи думку сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 18.05.2007р. у відділі РАЦСу по Придніпровському району м. Черкаси був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №45, що підтверджується даними свідоцтво про шлюбу [NUMBER]. Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], шлюб між сторонами розжовано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено актовий запис №595 від 14 листопада 2007р. Надавши до суду письмові заяви від 02.11.2015р., сторони визнали обставини, викладені в позовній заяві, про те, що фактичні шлюбні відносини між ними не припинялись, незважаючи на дані свідоцтва про розірвання шлюбу. Вони проживали і продовжують проживати разом, вести спільно господарство, мають єдиний бюджет і мають взаємні права та обов»язки щодо один одного як подружжя. Сторони не втратили почуття, любов та повагу один до одного. Їхня заява до органів РАЦСу про розірвання шлюбу була розглянута, відповідно до вимог ст. 106 СК України, незважаючи на те, що станом на 14.11.2007р. вони вже не мали наміру розлучатись, але про це не повідомили відповідні органи. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї. Статею 108 СК України передбачено, що за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та Свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України та ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Як передбачено ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши докази, а також думку сторін, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, будь-чиїм інтересам і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. На підставі викладеного та,

Outcome: approved