Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]: легковий автомобіль моделі «Hyundai Accent», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; гаражний бокс [NUMBER] у ГБК «Динамо» розташований у [ADDRESS]; легковий автомобіль моделі «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; боргові зобов'язання у грошовій сумі 18 000,00 євро, які були отримані від [PERSON] на підставі розписки від 18.08.2008 року, крім того позивач просить визнати за ним право власності на ? частину спільного сумісного майна подружжя; встановити факт, що позивач власними особистими грошовими коштами в повному обсязі виконав свою ? частину боргових зобов'язань з [PERSON] як подружжя перед [PERSON] повернувши її грошову суму у розмірі 9000,00 євро, які були отримані згідно розписки від 18.08.2008 року; визнати недійсною розписку від 18.08.2008 року в частині грошових зобов'язань позивача перед [PERSON]; провести розподіл спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію за належну йому ? частину спільного сумісного майна подружжя в грошовій сумі розміром 160 411,70 грн.; залишити і визнати за [PERSON] право власності на спільне сумісне майно їхнього подружжя, яке зареєстровано на ім'я [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 1788,32 грн., а саме судовий збір за звернення із позовом до суду в розмірі 1600,00 грн., за заяву про забезпечення доказів в розмірі 94,10 грн., за заяву про забезпечення позову в розмірі 94,10 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 24.12.1994 року між ним та відповідачкою [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого [INFO] народився син - [PERSON], оскільки спільне життя з відповідачкою не склалося 09.06.2010 року за рішення Дніпровського районного суду м. Києва шлюб було розірвано з ініціативи відповідачки, а 14.09.2010 року за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва з нього стягнуто аліменти на утримання дитини. Після розірвання шлюбу спору щодо поділу спільного майна подружжя не було, оскільки в кожного з подружжя був спільно набутий автомобіль, однак 16.09.2011 року погрожуючи фізичною розправою відповідачка відібрала у нього автомобіль, що змусило його звернутися за захистом до суду. А отже, за час сімейного життя між ним та відповідачкою набуте майно, а саме: легковий автомобіль моделі «Hyundai Accent», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], гаражний бокс [NUMBER] у ГБК «Динамо» розташований у [ADDRESS], легковий автомобіль моделі «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Зважаючи на те, що у подружжя не було коштів на купівлю автомобіля «Hyundai Tucson», він з відповідачкою вирішили позичити кошти на купівлю автомобіля у матері відповідачки - [PERSON] у розмірі 18 000,00 євро строком на 36 місяців до 18.08.2011 року, про що ним була власноручно написана розписка. Однак, враховуючи що Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.06.2010 року встановлено факт, що про те, що з лютого 2009 року сторони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, а тому невиплачений борг у подружжя перед [PERSON] станом на лютий 2009 року становить 15 500,00 євро, тобто на момент припинення шлюбних відносин боргові зобов'язання подружжя з розрахунку ? частки мають становити по 7 750,00 євро. Проте, позивачем проводилися платежі і після припинення шлюбних відносин, про що свідчать відповідні розписки, чим він не тільки виконав свою ? частину боргових зобов'язань перед [PERSON], а провів переплату своїх боргових зобов'язань, а тому боргові зобов'язання які залишилися перед [PERSON] мають покладатися на відповідачку. В подальшому в судовому засіданні 10.10.2013 року представником позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 197-203) та в останньому варіанті в судовому засіданні 16.01.2014 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 20-28), де позивач просив визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]: легковий автомобіль моделі «Hyundai Accent», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; гаражний бокс [NUMBER] у ГБК «Динамо» розташований у [ADDRESS]; легковий автомобіль моделі «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; боргові зобов'язання у грошовій сумі 18 000,00 євро, які були отримані від [PERSON] на підставі підписаної позивачем розписки від 18.08.2008 року; визнати за [PERSON] право власності на ? частину спільного сумісного із [PERSON] майна подружжя в порядку його розподілу; встановити юридичний факт, що позивач власними особистими грошовими коштами в повному обсязі виконав свою ? частину боргових зобов'язань їхнього із [PERSON] подружжя перед [PERSON], повернувши її грошову суму у розмірі 9 000,00 євро, які були отримані згідно розписки від 18.08.2008 року; встановити юридичний факт, що інша ? частина боргових зобов'язань їхнього із [PERSON] подружжя перед [PERSON] згідно розписки від 18.08.2008 року являється особистими борговими зобов'язаннями [PERSON] перед [PERSON]; встановити юридичний факт, що стягнута з позивача на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2013 року грошова сума розміром у 64 020,00 грн., що є еквівалентом 6000,00 євро відповідає сумі особистих боргових зобов'язань [PERSON] перед [PERSON], які не були сплачені нею згідно розписки від 18.08.2008 року; компенсувати позивачу стягнуту з нього на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2013 року грошову суму розміром у 64 020,00 грн., що є еквівалентом 6000,00 євро, за рахунок належної [PERSON] частини їхнього спільного сумісного майна подружжя; провести розподіл їхнього, [PERSON] та [PERSON], спільного сумісного майна подружжя; стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію за належну йому ? частину спільного сумісного майна подружжя в грошовій сумі розміром у 142 110,80 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію за стягнутий з нього на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2013 року борг згідно розписки від 18.08.2008 року, виданої на ім'я [PERSON], в грошовій сумі розміром у 64 020,00 грн.; залишити і визнати за [PERSON] право власності на спільне сумісне майно їхнього подружжя, яке зареєстровано на ім'я [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 2 250,32 грн., а саме за сплачений позивачем судовий збір за звернення із позовом до суду в розмірі 2 062,12 грн., за заяву про забезпечення доказів 94,10 грн., за заяву про забезпечення позову 94,10 грн. Свою заяву про збільшення позовних вимог, окрім обставин викладених у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог, позивач обґрунтовує тим, що набрало законної сили рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2013 року, яким з нього стягнуто грошову суму розміром у 64 020,00 грн., яка в дійсності являється частиною тих боргових зобов'язань їхнього з [PERSON] подружжя перед [PERSON] згідно розписки від 18.08.2008 року, яку зобов'язана погасити відповідачка, а встановлення фактів, що мають юридичне значення необхідні позивачу для отримання у власність частини спільного майна подружжя. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити його позовні вимоги, в подальшому в судове засідання не з'явився. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, заяві про зменшення позовних вимог, заяві про збільшення позовних вимог, письмових поясненнях долучених до матеріалів справи. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме просила стягнути з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну йому частину спільного сумісного майна подружжя в сумі 60 000,00 грн., пояснила, що дійсно перебувала з позивачем у шлюбі, за час шлюбу вона з [PERSON] набули спільне сумісне майно, а саме легковий автомобіль моделі «Hyundai Accent», гаражний бокс [NUMBER] у ГБК «Динамо» розташований у [ADDRESS] та легковий автомобіль моделі «Hyundai Tucson». Загальна вартість майна складає 284 221,63 грн., з яких позивачка погоджується виплатити позивачу 60 000,00 грн., посилаючись на норму ст. 70 СК України, враховуючи, що все набуте ними майно під час шлюбу було придбано за рахунок коштів її батьків, позивач при цьому отримував невеликий та нерегулярний дохід, крім того на її повному утриманні знаходиться їх з позивачем спільний син. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні надав аналогічні пояснення відповідачки [PERSON], просив позов задовольнити частково, а саме стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за належну позивачу [PERSON] частину спільного сумісного майна подружжя в сумі 60 000,00 грн., в решті частині позовних вимог позивача відмовити з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову, письмових поясненнях по справі в обґрунтування заперечень проти уточнених позовних вимог, письмових поясненнях по справі. (а.с.67-70 т. 1, 211-214 т. 2, 236-238 т. 2), Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просила позов задовольнити частково, а саме стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за належну позивачу [PERSON] частину спільного сумісного майна подружжя в сумі 60 000,00 грн., в решті частині позовних вимог позивача відмовити, оскільки вважає їх необґрунтованими. Заслухавши пояснення представник позивача [PERSON], відповідачки [PERSON], її уповноваженого представника - [PERSON], третьої особи [PERSON], надавши оцінку показам свідка [PERSON], дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи та заперечення, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24.12.1994 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого [INFO] в них народився син - [PERSON]. (а.с. 22 т.1) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.06.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с. 23 т. 1) За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.09.2010 року стягнуто з [PERSON], [INFO], що народився в с. Веприк Фастівського району Київської області, не працюючого, аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 470,50 грн. щомісячно починаючи з 15.07.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 24) Сумісна власність - це різновид права спільної власності, що належить двом або більше особам одночасно на один і той самий об'єкт без визначення часток кожного з них. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із положенням ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно положення частини 1 статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як випливає зі змісту ст. 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Тобто законодавець об'єктами права спільної сумісної власності подружжя визначає будь-які речі, що належать фізичній особі на праві приватної власності, не конкретизуючи їх. Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. В судовому засіданні позивач та відповідачка підтвердили тай факт, що за час перебування у шлюбі, подружжям придбано майно, яке вони визнають спільною сумісною власністю подружжя, а саме: - легковий автомобіль моделі «Hyundai Accent», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; - гаражний бокс [NUMBER] у ГБК «Динамо» розташований за адресою: [ADDRESS]; - легковий автомобіль моделі «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7851/12-42 від 21.06.2013 року ринкова вартість гаражного боксу [NUMBER] у ГБК «Динамо» розташованого за адресою: [ADDRESS], станом і в цінах на момент проведення дослідження становить 112 567,00 грн. (а.с. 92-123 т. 2) Згідно висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7850/12-54 від 03.10.2012 року ринкова вартість автомобіля «Хюндай Акцент», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], складає 51 118,63 грн. (а.с. 163-168 т. 2) Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Так, матеріалами справи встановлено, а сторонами по справі не заперечувалося, що вартість легкового автомобіля моделі «Hyundai Accent», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 51 118,63 грн., вартість гаражного боксу [NUMBER] у ГБК «Динамо» розташований за адресою: [ADDRESS] становить 112 567,00 грн., вартість легкового автомобіля моделі «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 120 536,00 грн., а всього загальна вартість всього спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] складає 284 221,63 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. (ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України). Як роз'яснено у пунктах 23, 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Стороною відповідача вказувалося на те, що позивач [PERSON] перебуваючи у шлюбі з позивачкою [PERSON] не дбав про забезпечення сім'ї, мав мінливий, нестабільний та посередній заробіток, кошти на придбання майна під час шлюбу надавалися матір'ю відповідачки - [PERSON], позивач сам вказував, зокрема, в судових засіданнях під час слухання справи про стягнення з нього аліментів на утримання сина, що має тимчасовий заробіток і фактично перебуває на утриманні своїх батьків пенсіонерів, доказів про те що, позивач мав достатній дохід на купівлю автомобілів та гаражного боксу позивачем не надані, крім того, як свідчать розписки долучені до матеріалів справи, як позивачкою так і відповідачем неодноразово брались у борг грошові кошти у батьків відповідачки, які ними використовувались для купівлі майна, яке є об'єктом спору оскільки їх заробітки були не великими, батьки відповідачки постійно утримували їх сім'ю, надавали кошти, купували побутові предмети, також придбали спірне майно, зокрема автомобіль «Hyundai Accent» та гаражний бокс, які оформлялись безпосередньо на відповідачку, а тому вважає, що мізерні вклади позивача в майновий стан сім'ї під час шлюбу заслуговують грошової компенсації за належну позивачу [PERSON] частину спільного сумісного майна подружжя в сумі 60 000,00 грн. Позивач [PERSON] обґрунтовуючи свої позовні вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя вказав зокрема, що ним надавалися кошти на придбання спірного майна подружжя під час шлюбу, оскільки він мав достатній рівень заробітку отриманий від підприємницької діяльності та додаткового неофіційного працевлаштування, а тому спільне сумісне майно подружжя має бути поділено виходячи з рівності часток подружжя, тобто по ? частині, шляхом відповідної грошової компенсації вартості майна. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як з'ясовано судом, згідно записів трудової книжки [PERSON], він: 31.12.2006 року звільнений з роботи по ст. 36 п. 2 КЗпП України з ТзОВ «Тайфун»; 20.12.2012 року прийнятий на посаду інспектора з безпеки ТзОВ «Еко». (а.с. 219-220 т. 2) Згідно довідки про доходи № 1390 від 25.04.2013 року виданої [PERSON], який займає посаду інспектора з безпеки на підприємстві ТОВ «Еко» загальна сума доходу за період з 20.12.12 по 31.03.13 за винятком аліментів становить 4 398,30 грн. (а.с. 221 т.2) Згідно довідки про доходи № 1610/п/18-443 від 20.04.2012 року за період з 01.04.1998 по 31.12.2011 р. [PERSON] виплачено, зокрема, 01.10.04 - 31.12.04 - 1196,67 грн., 01.01.05 - 31.03.05 - 1009,35 грн., 01.04.05 - 30.06.05 - 1134,07 грн., 01.07.05-30.09.05 - 1199,39 грн., 01.10.05 - 31.12.05 - 1493,47 грн., 01.01.06 - 31.03.06 - 1289,26 грн., 01.01.06 - 31.03.06 - 27,03 грн., 01.04.06 - 30.06.06 - 1123,70 грн., з 01.07.06 по 30.06.08 - відсутня інформація про доходи. (а.с. 75 т. 1) Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до розписки від 01.02.2007 року, [PERSON] надала [PERSON] грошову позику для придбання автомобіля «Hyundai Accent» в сумі 17 000,00 дол. США, на строк до 01.01.2015 року, у разі не повернення вказаних коштів автомобіль «Hyundai Accent» переходить у власність [PERSON], про що [PERSON] власноручно написала боргову розписку. (а.с. 71 т. 1) При цьому, [PERSON] виконала перед [PERSON] боргові зобов'язання за борговою розпискою від 01.02.2007 року, про свідчить відмітка про погашення боргу, яка долучена до матеріалів справи. Згідно розписки від 25.08.2007 року, [PERSON] надав [PERSON] грошову позику для придбання для себе гаража а автокооперативі «Динамо» в сумі 22 000,00 дол. США, у строк до 01.01.2013 року, у разі не повернення вказаних коштів гараж переходить у власність [PERSON], про що [PERSON] власноручно написала боргову розписку. (а.с. 72 т. 1) При цьому, у вказаній розписці містяться відмітки про погашення грошової позики за борговою розпискою від 25.08.2007 року. Згідно розписки від 18.08.2008 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] гроші в сумі 18 000,00 євро на 36 місяців з поверненням суми кожного 15 числа (але не пізніше 18 числа), починаючи з вересня 2008 року, (а.с. 45 т. 1) Як встановлено Дніпровським районним судом м. Києва в рішенні від 14.09.2010 року при розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів: «Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду свої письмові заперечення. Пояснив, що після розірвання шлюбу змушений був переїхати проживати до батьків в м. Фастів. В зв'язку з тим, що переніс тяжку хворобу та змінив місце проживання не може знайти постійне місце роботи, має тимчасовий заробіток і фактично перебуває на утриманні своїх батьків-пенсіонерів. Не зважаючи на свій тяжкий матеріальний стан він добровільно сплачує аліменти в мінімальному розмірі на дитину відповідного віку». (а.с. 9 т.3) Крім того у вказаному рішенні встановлено, що відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записів про проведення реєстраційних дій [PERSON] не знайдено. Суд аналізуючи вищевикладене може зробити висновок, що при купівлі подружжям [PERSON] та [PERSON] спірного майна, а саме легкового автомобіля моделі «Hyundai Accent» в лютому 2007 року, легкового автомобіля моделі «Hyundai Tucson» у серпні 2008 року та гаражного боксу [NUMBER] у ГБК «Динамо» у вересні 2007 року, [PERSON] не був офіційно працевлаштований, відповідачка почала отримувати дохід у липні 2008 року, та за період 01.07.2008 - 30.09.2008 року їй було виплачено 785,56 грн., про що свідчить довідка про доходи № 1610/п/18-443 від 20.04.2012 року. Як свідчать розписки від 01.02.2007 року, 25.08.2007 року та 18.08.2008 року, кошти на придбання спірного майна були отримані подружжям у борг, зокрема у [PERSON] та [PERSON] Судом враховано, що в розписці від 01.02.2007 року міститься відмітка, що борг погашено [PERSON], в розписці від 25.08.2007 року, яка надана [PERSON] вказано, що грошова позика необхідна для придбати їй ([PERSON]) гаража в автокооперативі «Динамо», що стосується розписки від 18.08.2008 року наданої [PERSON] про отримання у борг грошових коштів у [PERSON], то на даний час вона являється не в повній мірі виконаною, про що не заперечується сторонами по справі. Разом з тим, проаналізувавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, який зазначав, що позивачу нічого не відомо про існування боргових розписок від 01.02.2007 року та 25.08.2007 року, тим самим і відсутність з його сторони уявлення про існування правовідносин по грошовому зобов'язанню, що виникли в інтересах сім'ї, пояснень відповідачки [PERSON] та її матері [PERSON], які стверджують, що кошти надавались безпосередньо [PERSON] і не лише для купівлі спірного майна, а й на побутові предмети, що надавались на постійній основі під час перебування сторін у шлюбі, оскільки сім'я [PERSON] та [PERSON] не мали достатнього доходу, а також врахувавши дохід сторін по справі, які підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку, що кошти на купівлю спірного майна не здобуті самим подружжям під час шлюбу. При цьому, суд критично відноситься до пояснення сторони позивача з приводу того, що позивач працював приватним підприємцем та отримував дохід необхідний для купівлі спірного майна, адже жодного належного доказу на викладені обставини суду не надано, а в рішенні Дніпровського районного суду м. Києві від 14.09.2010 року встановлено, що відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записів про проведення реєстраційних дій [PERSON] не знайдено. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON], який являється батьком відповідачки показав, що позивача він знає з моменту одруження з донькою [PERSON], позивач працював з періодичністю, спільне нажите майно позивача та його доньки в більшості мірі було куплено за їх з дружиною - [PERSON] кошти, також подружжя проживало у їх квартирі, вказав, що оскільки сторони мали нестабільний та невеликий дохід, при цьому виховували сина, вони вважали своїми обов'язками їм допомагати. Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положення даної статті поділ майна може бути здійснений за домовленістю між співвласниками, у зв'язку з чим діє презумпція рівності часток. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість відступу від рівності часток у випадку поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності. Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. При цьому, судом враховані інтереси сторін, які просили розділити спільну сумісну власність у вигляді грошової компенсації вартості майна. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, приймаючи до уваги пояснення та заперечення сторін,

Outcome: partial