overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] при цьому наполягав на стягненні з відповідача, [PERSON], на його користь 16000 грн.. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, чому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 22 квітня 2012 року між сторонами по справі був укладений договір позики (усний), на підтвердження чого, відповідач по справі, [PERSON], власноруч написав розписку за своїм власним підписом (розписка від 22 квітня 2012 року) про тримання від позивача по справі, [PERSON], грошових коштів у сумі 1000 доларів США, натомість відповідач зобов'язався повернути позивачу кошти не пізніше 22 липня 2012 року у сумі 1300 доларів США. Однак, в зазначений у розписці про надання позики термін, [PERSON] кошти позивачу не повернув. Як вбачається з розписки від 10 квітня 2014 року, відповідач зобов'язався повернути позивачу кошти не пізніше 27 квітня 2013 року у сумі 2000 доларів США, що за курсом становить 16000 грн.. Про причини не повернення боргу нічого не пояснює. Під будь яким приводом ухиляється від виконання свого зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 1046-1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому, позикодавцем, визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При таких даних позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] при цьому наполягав на стягненні з відповідачки, [PERSON], на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 2500 грн., а також стягнути з відповідачки на його користь всі судові витрати в тому числі на правову допомогу. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася, чому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 03.07.2014 року між сторонами по справі був укладений договір позики, на підтвердження даного договору відповідачка по справі, [PERSON], власноруч написала розписку за своїм підписом ( розписка від 03 липня 2014 року) про тримання від позивача по справі, [PERSON], грошових коштів у сумі 2500 грн., натомість відповідачка зобов'язалася повернути позивачу кошти не пізніше 07 липня 2014 року. Однак в зазначений у розписці про надання позики термін, [PERSON] кошти позивачу, [PERSON], не повернула. Про причини не повернення боргу нічого не пояснює. Під будь яким приводом ухиляється від виконання свого зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 1046-1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому, позикодавцем, визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При таких даних позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. В частині позові про стягнення з відповідачки на його користь всі понесені ним судові витрати, в тому числі і на правову допомогу, суд вважає що слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, що жодним чином не підтверджено матеріалами справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділ частки будинку зі спільної часткової власності. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що він є власником ? частини житлового будинку з належною частиною житлових будівель, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 листопада 2001 року. Іншим власником ? частини вказаного будинку є [PERSON], на підставі договору дарування частини житлового будинку від 25 липня 2008 року. Даний будинок реально розділений між власниками на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду від 26 лютого 2008 року та встановлений порядок користування земельною ділянкою. Згоди на добровільний виділ його частки будинку [PERSON] не надав, а тому він вимушений був звернутися до суду для вирішення спору в судовому порядку. Позивач в судове засідання не з'явився. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву в якій просить суд розглянути справу за його відсутності та вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2001 року [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку з належною частиною житлових будівель в рівних частках, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 лютого 2008 року проведено розділ будинку та земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] (а.с.5,6). Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Уразі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про можливість виділити у власність позивача ? частку спільного майна, а саме житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS], як окремий та цілий об'єкт нерухомого майна, та припинити право спільної часткової власності сторін на це майно. На підставі ст.ст. 356, 364, 367 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач з 06.10.2000 року є зареєстрованим за зазначеною адресою, але з 2013 року в житловому приміщенні не проживає, перешкод у користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинив, його особисті речі в житловому приміщенні відсутні. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.23). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.(а.с.27,28,36). У зв'язку з викладеним, зі згоди позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок №241-142-34672, виданого 26.01.1995 року Виконкомом Суворовського району народних депутатів на підставі рішення Виконкому райради народних депутатів №877 від 30.11.1994 року, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], користувачем якого є [PERSON], будинок має загальну площу 245,4 кв.м., житлову площу 162,4 кв.м. та в цілому складається з літ «А» - житловий будинок. (а.с.5-9) Відповідно до письмової довідки Відділу внутрішніх справ від 05.10.2000 року, відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], який належить [PERSON] (а.с.20,21) Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового будівництва. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовує свої вимоги тим, що він, [PERSON] є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] є його донькою та є зареєстрованою за зазначеною адресою, але з 1999 року в житловому приміщенні відповідачка [PERSON] не проживає, перешкод у користуванні житловим приміщенням її ніхто не чинив, її особисті речі в житловому приміщенні відсутні. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.31); Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином через засоби масової інформації, оскільки її місце реєстрації та проживання невідоме, з заявою про слухання справи у її відсутність до суду не зверталася. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України вважається, що вона була повідомлена належним чином (а.с.29-30). У зв'язку з викладеним, зі згоди позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки, яка була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що 30 червня 1986 року Виконавчим комітетом Суворовської ради народних депутатів м.Одеси видано ордер [NUMBER] [PERSON] на право зайняття квартири [ADDRESS] зі складом родини 5 осіб: [PERSON] - основний квартиронаймач, [PERSON], [PERSON] - доньки, [PERSON] - син (а.с.5); Відповідно до письмової довідки КП ЖКС «Північний» про склад сім'ї та прописку №2994 від 22.11.2016 року, відповідачка [PERSON] як донька основного квартиронаймача [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.6); Відповідно до ату, який складений сусідами позивача [PERSON], відповідачка [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з 1999 року (а.с.13). Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Житлового кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 163 Житлового кодексу України - У разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства. В обґрунтування зазначених вимог посилається на те, що з відповідачем [PERSON] тривалий час, а саме: з 2007 року по 2012 рік проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання у [PERSON] [INFO] року народилась донька -[PERSON], відомості про батька записані згідно заяви матері - [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності де підтримала позов. [PERSON] в судове засідання також не з'явився, надав до суду заяву про визнання ним позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі з наступних підстав: Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Судом встановлено, що з 2007 року й до 2012 року сторони проживали однією сім'єю. [INFO] у [PERSON] народилася донька [PERSON]. В актовому записі про народження дитини - [PERSON], відомості про батька записані згідно заяви матері - [PERSON]. Відповідно до ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно з ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вищевикладене, та той факт, що з моменту народження іншими особами не заявлялись вимоги про визнання батьківства відносно [PERSON], суд оцінивши в сукупності надані до справи докази, дійшов висновку, що позов [PERSON] про визнання батьківства є підставний та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

\~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства. В обґрунтування зазначених вимог посилається на те, що з відповідачкою [PERSON] перебувають у фактичних шлюбних відносинах з 2014 року. 29.02.2016 у [PERSON] народився син [PERSON]. В записі про народження дитини, запис про батька здійснений за вказівкою матері в порядку ч.1 ст.135 СК України. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд цивільної справи за її відсутності, позов визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задовольнити з наступних підстав: Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За визначенням ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Судом встановлено, що сторони проживають однією сімєю, що підтверджується довідкою Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №577 від 08.08.2016. [PERSON], народився 29.02.2016, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС №308992 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції у Запорізькій області 24.03.2016. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00016470587 від 24.03.2016, відомості про батька «Базна Євгена Вікторовича» записані за вказівкою матері в порядку ч.1 ст.135 СК України. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] визнала батьківство позивача [PERSON] відносно її сина [PERSON], суд оцінивши в сукупності надані до справи докази, дійшов висновку, що позов [PERSON] про визнання батьківства є підставний та підлягає задоволенню. В силу ст. 145 СК України вимога відносно зміни прізвища дитини підлягає задоволенню. Позовна вимога відносно зобовязання Вільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Запорізькій області внести зміни до актового запису відносно дитини, на переконання суду задоволенню не підлягає, оскільки орган реєстрації актів цивільного стану не є стороною по справі, факту відмови в проведенні реєстрації, невиконання вимог ст.ст. 3,8,13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» з боку органу реєстрації актів цивільного стану судом не встановлено.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] [PERSON] народила хлопчика [PERSON] батьком якого є він. При реєстрації народження дитини [PERSON] було відмовлено записати його батьком, оскільки з моменту розірвання шлюбу, а саме з 14.08.2012 року, не минуло десяти місяців, як того вимагає СК України. Враховуючи викладене, просив визнати своє батьківство щодо [PERSON], та внести зміни до актового запису № 182 про народження [PERSON],виключивши з нього запис про батька дитини, яким зазначений [PERSON], та включивши у актовий запис відомості про нього. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з вище зазначених підстав. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги. Третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги та підтвердила що позивач є батьком [PERSON]. Представник органу опіки та піклування Прилуцької міської ради не з»явився в судове засідання, але надав суду заяву в якій вказав, що третя особа не заперечує проти задоволення позову, та просить суд розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Так, з пояснень позивача та третьої особи [PERSON] вбачається, що на момент зачаття дитини вони проживали разом без реєстрації шлюбу, і 22 квітня 2013 року у них народився син [PERSON]. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьком [PERSON] записаний [PERSON] (а.с.6). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач дійсно є батьком [PERSON], [INFO], а тому необхідно визнати за ним батьківство щодо [PERSON], та внести зміни до актового запису № 182 про народження [PERSON], виключивши з нього запис про батька дитини, яким зазначений [PERSON], та включити у актовий запис відомості про позивача як батька дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності. Позивач зазначив, що 31 березня 2014 року він придбав у відповідача житловий будинок № 1 по вулиці Орджонікідзе в селі Степове Миколаївського району Миколаївської області. Оскільки відповідач не мав правовстановлюючих документів на зазначений будинок спірний договір не був посвідчений нотаріально, а через це на даний час позивач позбавлений можливості розпорядитися придбаним майном і просить визнати зазначений договір дійсним та визнати право власності за ним. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву, в якій позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Дослідивши докази по справі, заслухавши представника позивача суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 31 березня 2014 року сторони уклали в простій письмовій формі договір купівлі-продажу, за яким позивач придбав у відповідача за 3000 гривень житловий будинок по вулиці Орджонікідзе, 1 в селі Степове Миколаївського району Миколаївської області. Гроші відповідачу були сплачені позивачем в повному обсязі, що підтверджується розпискою. Однак відповідач, в подальшому фактично ухилився від нотаріального посвідчення зазначеного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 218 Цивільного кодексу України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. На підставі вищезазначеного, відповідно до вимог ст. 328 ч. 1 ЦК України, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на будинок № 1 по вулиці Орджонікідзе в селі Степове Миколаївського району Миколаївської області. Виходячи з наведеного, позовні вимоги є обґрунтованими. Судові витрати належить залишити за позивачем.

Outcome: approved