Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що близько 20 років тому він розлучився з відповідачем [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] про що відділом РАГС Полтавського районного управління юстиції Полтавської області здійснено запис №213 від 14.11.2001 року. Відповідно до довідки №09-14-5/30 від 29.01.2021 року виданої виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] , яка не проживає за вказаною адресою, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере та фактичне місце проживання є не відоме. Вказував, що він є повноцінним та одноособовим власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться з вищевказаною адресою, однак реєстрація даної особи в житловому будинку перешкоджає позивачу в повній мірі розпоряджатися своїм нерухомим майном та порушує право позивача на вільне володіння, розпорядження і користування належною власністю. Ураховуючи викладене просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явився, повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, про причини суд не повідомила. Окрім цього відповідачів також викликалися, шляхом розміщення інформації на веб-сайті Полтавського районного суду Полтавської області, веб-портал «Судова влада України». Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України,вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] належить 1/1 частка житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 01.09.2011 року, витягом про державну реєстрацію прав №023490 від 11.10.2011 року (а.с.30-34). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 14.11.2001 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено відповідний запис №213 (а.с.10). Відповідно до довідки №09-14-5/30 від 29.01.2021 року, виданої на підставі Акту про фактичне місце проживання (не проживання) на території Новоселівської сільської ради від 25.01.2021 року Виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає та фактичне місце проживання не відоме (а.с.13-15). Відповідно до ст. 41 Конституції України «кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст.405 ЦК Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судовий збір, сплачений позивачем, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

Outcome: approved