Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про набуття права власності за набувальною давністю. Під час судового розгляду справи , позивач спочатку збільшив, а згодом зменьшив свої позовні вимоги. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у процесі спільної із [PERSON] підприємницької діяльності, останній, під розписку, завинив йому 1300 доларів США. Оскільки, [PERSON] не мав коштів щоб повернути борг, то запропонував позивачу, в рахунок повернення боргу, передати йому будинковолодіння [ADDRESS], яке з слів [PERSON] було подароване йому [PERSON] У лютому місяці 2000 року [PERSON] передав позивачу у власність вищевказане будинковолодіння, шляхом передачі ключів та документів від будинку, а саме будинкову книжку та будівельний паспорт на будинковолодіння, а [PERSON] в свою чергу повернув йому розписку, згідно якої [PERSON] зобов'язувався віддати борг 1300 доларів США. Однак, письмового договору купівлі-продажу житлового будинку між ними не було укладено, через відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на будинок. При цьому вони домовились, що після їх виготовлення [PERSON], право власності [PERSON] на спірний будинок буде оформлено відповідно до вимог закону. Оскільки, відповідач [PERSON] є його родичем, позивач повірив у добросовісність взяття ним на себе зобов'язань. Тоді ж, у лютому 2000 року позивач зі своєю сім'єю вселився у вищевказане будинковолодіння та почав вважати вказаний житловий будинок своєю приватною власністю. На сьогоднішній день він продовжує проживати у вказаному житловому будинку з господарськими спорудами, добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується вказаним нерухомим майном, за власні кошти провів капітальний ремонт будинку та добудови до нього, внаслідок чого істотно збільшилась вартість будинковолодіння. Проте, відповідач [PERSON] задовольнити звернення позивача щодо оформлення, згідно усної домовленості, на виконання взятих на себе усних зобов'язань по переоформленню права власності на будинковолодіння на нього у передбаченому законом порядку, відмовляється. Крім цього, [PERSON] дізнався, що [PERSON] 20 квітня 2007 року став власником вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0725га. За весь період часу володіння житловим будинком позивач був впевнений, що на спірне нерухоме майно не претендують інші особи і він його отримав з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. А тому, позивач вважає, що він має право власності за набувальною давністю на вказане нерухоме майно, у зв'язку із цим просить суд задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав вимоги позовної заяви, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, та просила відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, і не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно договору дарування ВЕК №487748 від 20.04.2007 року [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до витягу №14321337 від 20.04.2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.88). Інвентаризаційна справа №541 на житловий будинок [ADDRESS] складена 16.04.2007 року на [PERSON] (а.с. 45). Згідно довідки виконкому Тарашанської сільської ради за №953 від 19 червня 2013 року [PERSON], [INFO], дійсно являється власником житлового будинку розташованого в [ADDRESS]. У вищевказаному житловому будинку тимчасово зареєстровані та проживають з 2005 року [PERSON] 1977 р.н., [PERSON] 1982 р.н., [PERSON] 2000 р.н., [PERSON] 2003 р.н. та [PERSON] 2011 р.н. У зв'язку з тим, що дана сім'я була зареєстрована на чистій земельній ділянці до складу якої входили двоє неповнолітніх дітей, та у 2006 році проводилася пере закладка та упорядкування по господарських книг, а сім'я проживала тимчасово в даному будинку, у зв'язку з цим сім'я [PERSON] була прописана до вищезгаданого житлового будинку без рішення виконкому сільської ради (а.с.51). Відповідно до довідки Тарашанської сільської ради №297 від 11.10.2013 року, [PERSON] було виділено на підставі ХХІ сесії ІV скликання від 13 січня 2005 року згідно рішення сесії про виділення земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по [ADDRESS] (а.с.52). У заяві від 26.04.2007 року на адресу голови сільської ради с. Тарашани, відповідач [PERSON] вказує на те, що у нього було непорозуміння з громадянами [PERSON] та [PERSON] з приводу його будинку, що знаходиться в [ADDRESS], оскільки [PERSON] не захотів вийти добровільно з його будинку. Він впустив його з дружиною тільки на тимчасове проживання, про те [PERSON] без його дозволу та відома незаконно приписався у його будинок, що змусило його упорядкувати документи на будинок. На момент подачі заяви [PERSON] попередив [PERSON] та його дружину, про необхідність звільнення будинку у тридцяти денний термін. При цьому відповідач просить голову сільської ради, попередити громадян [PERSON], щоб вони звільнили його будинок (а.с.40). В судовому засіданні представник позивача, вказував на те, що позивач [PERSON] з своєю сім'ю з 2000 року проживає в спірному будинку, добросовісно, безперервно та відкрито протягом більше 10 років користується спірним нерухомими майном, яке належить на праві власності відповідачу [PERSON], а тому є підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В судовому засідання представник відповідача не заперечувала той факт, що позивач зі своєю сім'єю з 2000 року проживають у будинку, який належить [PERSON], при цьому відповідачу було відомо, що вони проживають у його будинку, про те у 2007 році він попередив їх про те, щоб вони виселились з його будинку, однак на даний час вони продовжують проживати у будинку відповідача. Разом з тим, набувальна давність передбачена ч.1 ст. 344 ЦК України поширюється на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном. За змістом ст. 344 ЦК України володілець за давністю володіння не має ніякого права на майно, а лише намагається набути право власності на майно. Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК (особа заволоділа чужим майном). Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє або користується майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке належить володільцю в силу певного титулу - оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави тощо. Такий володілець завжди знає похідний та обмежений характер свого права на майно, знає, що його право має певну підставу - право власності чи речове право іншої особи. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач проживає у будинковолодінні [ADDRESS], який належить на праві власності відповідачу [PERSON], при цьому з 2005 року позивач [PERSON] з своєю сім'єю був прописаний у вищевказане будинковолодіння, тобто позивач отримав право користуватись цим нерухомим майном, при цьому він достовірно знав, що з 2007 року власником даного нерухомого майна є відповідач по справі [PERSON] Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а позовна заява не підлягає до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 3-11, 15, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed