Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 10 жовтня 2011 року в сумі 28300 гривень. В обгрунтування\~вимог позивач\~вказує,\~що 10\~жовтня 2011\~року між\~сторонами по\~справі було\~укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого відповідач позичив у нього кошти в розмірі 32000 гривень, які зобовязувся повернути в такі строки: 15000 гривень до 25 жовтня 2011 року, 10000 гривень до 25 листопада 2011 року, 7000 гривень до 25 грудня 2011 року. Оскільки у зазначений строк вказані кошти не були повернуті, сторони продовжили термін повернення коштів, згідно розписки від 20 червня 2014 року, відповідно до якої відповідач зобовязався повертати суму позики щомісяця по 1000 гривень. Однак домовленість не виконано, борг було погашено частково в сумі 3700 гривень. 20 лютого 2018 року між сторонами було досягнуто письмової згоди про повернення суми боргу до 10 травня 2018 року, але на неодноразові вимоги позивача про повернення суми боргу, яка залишилась, а саме 28300 гривень відповідач, не реагує і не повертає борг, мотивуючи відсутністю коштів. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, а саме шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до частини 11 ст. 128 ЦПК України, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Судом встановлено, що 10 жовтня 2011 року сторони уклали договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив у [PERSON] в травневі місяці 32000 гривень для проведення полівних робіт і кормові добавки для свиней, які зобовязався віддати в такі строки: 15000 гривень до 25 жовтня 2011 року, 10000 гривень до 25 листопада 2011 року, 7000 гривень до 25 грудня 2011 року, що підтверджується письмовою розпискою від 10 жовтня 2011 року з власноручним підписом відповідача [PERSON] Згідно розписки від 20 червня 2014 року, [PERSON], який винен гроші [PERSON] в присутності двох свідків зобовязався повернути суму, яку винен в розмірі 29600 гривень частково, щомісяця по 1000 гривень, про що свідчить його підпис у розписці. Як вбачається з розписки від 20 лютого 2018 року, [PERSON] зобовязався повернути [PERSON] гроші в сумі 28300 гривень до 10 травня 2018 року. Відповідач, в порушення умов договору, взяті на себе зобов'язання не виконав та не повернув позивачу [PERSON] позичені грошові кошти у встановлений строк. Оригінали розписок надані до матеріалів цивільної справи за № 607/11754/18. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до вимог ст.\~1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. За нормами\~ч. 1 ст. 1049 ЦК України\~\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно\~з положенням ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ч. 1\~ст. 625 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Як слідує з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Встановлено, що між сторонами спору укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач позичив у позивача кошти у розмірі 32000 гривень, які частково повернув в сумі 3700 гривень. 10 травня 2018 року настав строк виконання [PERSON] зобовязання з повернення [PERSON] позики. Однак, ні в зазначений строк, ні по даний час, [PERSON] боргу не повернув. Наявність оригіналів розписок підтверджують факт невиконання відповідачем своїх зобовязань. Таким чином, діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суми заборгованості. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором позики від 10 жовтня 2011 року у розмірі 28300 гривень. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: approved