Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до відповідача, [PERSON] , у якому просив стягнути з останнього на свою користь суму боргу за договором позики у сумі 46 706,30 гривень, що складається з суми основного боргу в розмірі 45 000,00 гривень, інфляційних збитків у розмірі 1 170,00 гривень та 3 % річних від простроченої неповернутої суми 536, 30 гривень, а також судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.01.2019 року між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 45 000,00 грн., та за умовами якого відповідач зобов`язався повернути борг до 01.03.2019 року. Проте, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконує, та після спливу терміну дії договору грошові кошти не повертає. В зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 03.09.2019 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням та викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Проти ухвалення заочного рішення в заяві не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечення не надав та не просив розглядати справу у його відсутність. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи у позовному провадженні на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 25.01.2019 року [PERSON] отримала у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі - 45 000 гривень 00 копійок і зобов`язалась їх повернути у строк до 01.03.2019 року, про що відповідачем було складено відповідну розписку (а.с. 6). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13. Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Згідно даної розписки, позичальник [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] суму позики не пізніше до 01.03.2019 року, тобто день повернення коштів 28.02.2019 року. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, в порушення умов даного Договору позики, тобто у визначений у розписці строк до 01.03.2019 року, взятих на себе зобов`язань, відповідач [PERSON] не виконав і не повернув належні позивачу грошові кошти. Таким чином, оскільки відповідач в односторонньому порядку порушив свої зобов`язання та не повернув позивачу отримані грошові кошти в розмірі - 45 000,00 гривень, тому суд вважає за необхідне стягнути з нього суму боргу (суму позики) у повному обсязі, відповідно до вимог ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, заборгованість [PERSON] за договором позики становить 46 706,30 гривень та складається з: основного боргу в сумі - 45 000,00 гривень; 3% річних за період з 01.03.2019 року по 23.07.2019 року (145 днів прострочення) в сумі - 536,30 гривень та суми інфляційних втрат за період з 01.03.2019 року по 23.07.2019 року. Надані розрахунки позивача перевірені судом і суд приходить до висновку, що розрахунки в частині нарахування 3% річних за період з 01.03.2019 року по 23.07.2019 року на суму боргу 45 000,00 гривень є такими, що обраховані вірно, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача зазначені кошти в сумі 536,30 гривень. З розрахунком позивачем інфляційних втрат суд в сумі 1 170,00 гривень не погоджується з огляду на наступне. Так сума інфляційних втрат розраховується за формулою: (Індекс інфляції) дорівнює добутку суми боргу - 45 000,00 гривень і сукупного індексу інфляції 101,50 ( Обрахунок сукупного індексу інфляції: березень 2019 року - 100,9* квітень 2019 року - 101* травень 2019 року - 100,7*, червень 2019 року - 99,5* липень 2019 року - 99,4= 101,50)/100% і відняти суму боргу 45 000,00 гривень та відповідно до проведеного судом розрахунку сума інфляційних втрат становить 675,00 гривень, і цю суму слід стягнути з відповідача. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що на час звернення до суду та розгляду справи, відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов`язання, грошові кошти позивачу не повернув, а отже зобов`язаний сплатити позивачу заборгованість в сумі 46 211,30 гривень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Як вбачається із позовної заяви, останній просить стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати - судовий збір у сумі 768,40 гривень. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому ст. 141 ЦПК України передбачено, що «судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією. Однак пред`явлений ним позов задоволений на 98,94% (46 211,30: 46 706,30 х 100%). З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 760 гривень 25 копійок (768,40 : 100% х 98,94%).

Outcome: partial