Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначає, що після смерті батька [PERSON] відкрилась спадщина. Він в установленому законом порядку прийняв спадщину. Проте, коли звернулась до нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав йому було відмовлено у звязку з тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів. А тому, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування після померлого [PERSON] на земельну ділянку за цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,03 га та земельну ділянки за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,51 га, які знаходяться на території Верхньосироватської сільської ради. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, але представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник відповідача - Верхньосироватської сільської ради Сумської області, у судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Завідувач Сумської районної державної нотаріальної контори [PERSON] надала заяву в якій просить справу розглядати без участі їх представника. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньо досліджених наявні у справі докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер 11 березня 2003 року, про що виконкомом Верхньосироватської сільської ради Сумської області внесено актовий запис № 22 від 12 березня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження є [PERSON] є його рідним сином. Як вбачається з копії спадкової справи [PERSON] (а.с. 22-41), в установленому законом порядку [PERSON] звернувся до Сумської районної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Згідно довідки Верхньосироватської сільської ради [PERSON] до смерті був зареєстрований і проживав в [INFO] і на день смерті з померлим ніхто не був зареєстрований. Проте, постановою державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку за цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,03га, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до пункту 3.1. [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка за цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,03га належала спадкодавцю [PERSON] на підставі держаного акту Ш-СМ № 020679 виданого на підставі рішення 17 сесії 23 скликання Верхньосироватської сільської ради народних депутатів від 15 березня 2001 року (а.с. 12) Даний факт підтверджується і листом головного управління Держгеокадастру у Сумській області , згідно якого, право власності на земельну ділянку за цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,03га зареєстровано за [PERSON] У зв'язку з неможливістю отримати позивачем оригіналу правовстановлюючих документів на майно, а саме на земельну ділянку за цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,03га, яке він успадкував після смерті батька, суд вважає за необхідне задовольнити його позовні вимоги, так як рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення за ним права на земельну ділянку . Разом з тим, позивач просить визнати право власності на земельну ділянку і на 0,51 га для ведення особистого селянського господарства , проте будь яких доказів того, що вказана земельна ділянка належала спадкодавцю в матеріалах справах відсутні. Так позивач, посилається на сертифікат на право на земельну частку серія СМ № 014706 (а.с. 8), згідно якого спадкодавцю [PERSON] виділена земельна частка (пай) розміром 3,54га . Проте, суд звертає увагу позивача, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Тобто, на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) громадянин має право на оформлення цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) та отримання державного акту про право власності на цю земельну ділянку. Сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тобто, після здійснення необхідних землевпорядних робіт та видачі особі державного акту про право власності на земельну частку (пай) сертифікат втрачає свою дію, і після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації (Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року). А тому, суд вважає за необхідне в цій частині відмовити в задоволенні позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed