Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] , право власності на яку він набув на підставі нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу від 14 липня 2020 року. Проте, у вказаній квартирі після набуття ним права власності залишився бути зареєстрованим відповідач [PERSON] , який є членом сім`ї попереднього власника житла. Реєстрація відповідача у належній йому квартирі призводить до нарахування додаткових житлово-комунальних послуг і перешкоджає отриманню пільг та субсидій. Ніякі угоди між ним, позивачем, та відповідачем про безоплатне чи платне користування житловим приміщенням не укладалися. Посилаючись на статті 29, 317, 319, 321, 379, 391 ЦК України, вважає, що відповідач, який є членом сім`ї колишнього власника житла, втратив право користування квартирою після припинення права власності попереднього власника житла на цю квартиру, а тому відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування квартирою по [ADDRESS] . Ухвалою судді від 17 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву та не надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Виходячи з наведеного, відповідно до п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та, зі згоди позивачки, ухвалити заочне рішення. Позивач [PERSON] у вступному слові стисло виклав зміст та підстави своїх позовних вимог, просив позов задовольнити та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, допитаний як свідок згідно ст. 234 ЦПК України, надав показання про те, що 14 липня 2020 року він на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, купив у [PERSON] квартиру по [ADDRESS] . На момент укладення договору в квартирі був зареєстрований племінник [PERSON] - відповідач [PERSON] , який ще у 2018 році виїхав із своєю матір`ю до Росії на постійне місце проживання, але не знявся з реєстрації по квартирі. Як пояснила продавець [PERSON] , щоб знятися з реєстрації по квартирі, відповідач повинний був знятися з реєстраційного обліку у військовому комісаріаті, а в нього не було військового квитка і він не бажав звертатися до військомату, тому не знявся з реєстрації по квартирі. У зв`язку з реєстрацією відповідача у спірній квартирі, йому, позивачу, нараховуються додаткові житлово-комунальні послуги, бо у квартирі відсутні лічильнику води та газу. Вислухавши вступне слово позивача, його показання, як свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка має загальну площу 51,5 кв.м., житлову площу 30,2 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, укладеним між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, посвідченим приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як К.А., зареєстрованим в реєстрі № 1-1036 (а.с. 6) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 липня 2020 року (а.с. 7). Як стверджував позивач в позовній заяві та підтвердив в судовому засіданні, відповідач [PERSON] є племінником попереднього власника житла [PERSON] . На момент продажу квартири відповідач був зареєстрований у спірній квартирі, але не мешкав в ній з 2018 року, бо у вказаному році виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Позивач підтвердив надані ним пояснення під час його допиту в якості свідка. Згідно довідки голови Житлово-будівельного кооперативу № 45 м. Кам`янське Сергеічевої В.І., вих. № 100, від 17 серпня 2020 року, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , і згідно домової книги ЖБК № 45, у цій квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Те, що відповідач не мешкав у спірній квартирі по [ADDRESS] на момент продажу цієї квартири і не мешкає в теперішній час, підтверджується актом про непроживання (а.с. 8), що складений комісією ЖБК № 45 у складі: членів кооперативу Кучер Л.В., що мешкає у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , що мешкає у квартирі [ADDRESS] , голови кооперативу [PERSON] , в якому зазначено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрований, але не мешкає з 04 лютого 2020 року [PERSON] , [INFO] , особистих речей [PERSON] у квартирі немає. \~ \~ \~ \~Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , який є членом сім`ї попереднього власника житла [PERSON] і не є членом сім`ї позивача, не проживає у спірній квартирі з лютого 2020 року, тобто не проживав в ній на момент укладення договору купівлі-продажу. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно пункту 1 частини першої ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Отже, після продажу спірної квартири 14 липня 2020 року право власності на неї у [PERSON] припинилося. Відповідач [PERSON] , який є членом сім`ї колишнього власника квартири [PERSON] , ще до укладення договору купівлі-продажу, добровільно залишив квартиру по [ADDRESS] . В пункті 4 договору купівлі-продажу квартири від 14 липня 2020 року, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6) зазначено, що продавець свідчить, що нерухоме майно (квартира по [ADDRESS] ) до цього часу нікому не відчужено, в користування третім особам не передано, в судовому спорі та під забороною (іпотекою, податковою заставою) не перебуває, як внесок до статутного фонду не внесена, треті особи не мають права на нього (в тому числі за договорами оренди, найму, шлюбним договором та на підставі будь-яких речових прав тощо). Таким чином, на момент укладення договору купівлі-продажу квартири, відповідач, як член сім`ї попереднього власника квартири [PERSON] , не мав ніяких прав на користування квартирою після її продажу [PERSON] покупцю [PERSON] , бо ніякі угоди між продавцем квартири, відповідачем та позивачем, як новим власником житла, не укладалися. У пункті 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено «Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.». \~ \~ \~ \~ Суд вважає доведеним, що відповідач з лютого 2020 року не проживав у належній позивачу квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , а право власності на вказану квартиру його члена сім`ї [PERSON] припинилося 14 липня 2020 року. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1 та 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд.\~ Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Р еєстрація відповідача за місцем знаходження квартири, істотно ущемляє права позивача, як власника, перешкоджає здійсненню його прав по користуванню та розпорядженню власністю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, як член сім`ї попереднього власника спірної квартири [PERSON] , право власності якої на цю квартиру було припинено у зв`язку з відчуженням квартири, не проживаючи в квартирі на момент її продажу, та не маючи чинних угод на право проживання у кватирі, втратив право користування жилим приміщенням в належній позивачу квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Визнання відповідача таким, що втратила право користування житлом у спірній квартирі, є підставою для зняття його з реєстрації.

Outcome: approved