Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 05.10.2002 року вони з відповідачкою уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області під актовим записом №650. Зауважує, що ще до укладення шлюбу, а саме, 03 жовтня 2002 року між ним та відповідачкою був укладений нотаріально посвідчений шлюбний контракт, зареєстрований в реєстрі №3-4352. Вказує, що з відповідачкою у них є спільні діти: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], на підтвердження чого зазначає свідоцтва про їх народження відповідно серії 1-ФМ №173360 від 19.04.2004 року та серії 1-ФМ №082576 від 01.10.2007 року. Зазначає, що спільне життя з відповідачкою у них не склалося, між ними виникали непорозуміння з різних питань, виявилось, що вони люди різних характерів та поглядів на життя. З листопада 2014 року, відповідачка з власної ініціативи разом з дітьми проживає окремо, внаслідок чого їх подальше життя і збереження шлюбу стало неможливим, суперечить їх інтересам та п. 11 шлюбного контракту. Вказує, що спільне господарство між ними не ведеться, спору щодо поділу майна, що є спільною власністю немає. Просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], залишити проживати з відповідачкою. У судове засідання зявилися сторони, при цьому, позивач підтримав позовні вимоги, а відповідачка визнала позов та не заперечила проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено з матеріалів справи, а саме, зі свідоцтва про шлюб серії І-ФМ № 048780, виданого 05.10.2002 року, сторони уклали шлюб 05.10.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено запис №650. У позивача з відповідачкою є спільні діти: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження серії 1-ФМ № 173360, виданого 19.04.2004 року та серії 1-ФМ №082576, виданого 01.10.2007 року. Відповідачка не заперечила щодо позовних вимог про розірвання шлюбу та залишення доньки [PERSON], [INFO] і сина [PERSON], [INFO], проживати разом з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з положеннями ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачкою не склалось, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, про що свідчить зміст позовної заяви та визнання відповідачкою позову. Крім того, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін та їх дітей, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а за положеннями ч. 2 вказаної статті місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьків та самої дитини. \~За положеннями ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що місце проживання їх спільних дітей узгоджено батьками, відтак, позовні вимоги в частині залишення дітей проживати разом з матір 'ю також підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сплачений останнім судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 12 серпня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 14 серпня 2015 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved