Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ТОВ «Дрімкар» та просив суд стягнути з відповідача на його користь сплачені грошові кошти за попереднім договором № 1200 на купівлю-продаж транспортного засобу від 02.08.2018 р. в сумі 40001,60 грн., посилаючись на порушення відповідачем умов договору. В обґрунтування позову посилався на те, що 02 серпня 2018 року між ним і ТОВ «Дрімкар» був укладений вищевказаний договір, за яким сторони зобов'язались у до 07 серпня 2018 року укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіль марки Renault, модель Duster, рік випуску 2014, на умовах попереднього договору за умови повного виконання ним пункту 2.1 договору, на виконання якого він здійснив оплату авансу відповідачу в сумі 40001,60 грн. Після укладення попереднього договору жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі йому від відповідача не надходило, пропозиції про укладення основного договору відповідач йому не направляв. Таким чином, він свої зобов'язання за договором виконав повністю і своєчасно, тому мав всі підстави розраховувати на виконання в свою чергу відповідачем умов договору і укладання основного договору до 07 серпня 2018 року, але відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав, тому просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову накладення арешту на грошові кошти в сумі 4001,60 грн., що знаходяться на розрахунковому рахунку № 26006010006864 в АКБ «Індустріалбанк» код банку 313849, який належить ТОВ «Дрімкар», відмовлено. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, без повідомлення причин неявки, відзиву не подав. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 02 серпня 2018 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дрімкар» був укладений попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу № 1200, за яким сторони зобов'язалися у встановлений строк укласти договір купівлі продажу транспортного засобу марки Renault, модель Duster, рік випуску 2014,, на умовах попереднього договору. Пунктом 1.1. цього договору сторони обумовили, що сторони зобовязуються у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу, (надалі також як «Основний договір») на умовах, встановлених у цьому попередньому договорі. Відповідно до п. 1.3. цього договору визначено, що основний договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти основний договір і прийняття пропозиції другою стороною. . Згідно п. 1.8. цей попередній договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до моменту укладення основного договору. Якщо укладення основного договору у визначений термін не відбулося, то попередній договір та передбачені ним зобовязання втрачають чинність в день коли мав бути укладений основний договір, якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно пункту 1.5 попереднього договору сторони зобов'язалися укласти основний договір до 07 серпня 2018 року за умови повного виконання позивачем пункту 2.1 попереднього договору. Якщо станом на дату укладення основного договору (07 серпня 2018 року) транспортний засіб не буде придбаний відповідачем, то сторони визначають, що основний договір буде укладений на п'ятий день після придбання транспортного засобу відповідачем, про що останній зобов'язується повідомити позивача у письмовому вигляді із зазначенням конкретної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 попереднього договору, на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення цього попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 40001,60 грн., а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтверджує отримання таких коштів. Зазначена сума розцінюється сторонами як аванс за основним договором, а при оформленні основного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем буде зменшена на суму, сплачену за цим попереднім договором. На виконання умов пункту 2.1 попереднього договору від 02 серпня 2018 року позивач здійснив оплату авансу відповідачу в сумі 40001 грн. 60 коп. (а.с. 10 копія квитанції). Станом на 07 серпня 2018 року, основний договір між позивачем та відповідачем укладений не був, з відповіді ТзОВ «Дрімкар» на заяву [PERSON], яка направлена йому за вих. № 1200-13.09.2018 від 13.09.2018 р. вбачається, що ТОВ «Дрімкар» неухильно дотримується умов договору та вже здійснює дії, направлені на підбір в подальшому купівлю транспортного засобу, що є предметом договору, а тому за відсутності волевиявлення ТОВ «Дрімкар» на дострокове розірвання (припинення) договору, відсутні підстави для дострокового розірвання (припинення) договору та відповідно повернення йому грошової суми, сплаченої на виконання п. 2.1. Договору. Згідно абз. 1, 4 ч. 1, ч. ч. 2, 3\~ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Підсумовуючи вищевикладене, слід зробити висновок, що укладанням попереднього договору сторони при відсутності фактичної можливості укласти договір на той час зафіксували свої наміри, надавши їм статус взаємного зобов'язання, у певний термін укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, передбачених попереднім договором. Таким чином, попередній договір не створив для сторін будь-яких матеріальних прав і обов'язків, крім одного зобов'язання - укласти протягом узгодженого терміну основний договір на заздалегідь визначених умовах. За таких обставин, вчинений позивачем платіж жодним чином не пов'язаний з зобов'язанням та з виконанням зобов'язань саме по попередньому договору. При цьому обов'язок у покупця сплатити грошову суму (частками або повністю), а у продавця - право вимагати сплати цієї суми виникає лише після укладення договору купівлі-продажу. Тобто, такий платіж,\~як аванс\~міг бути сплачений лише по основному договору, який так і не був ще укладений, оскільки не є авансом сума, передана покупцем продавцеві за попереднім договором. Отже, аванс є лише доказом, який посвідчує факт наявності грошового зобов'язання та зараховується в рахунок майбутніх платежів за таким грошовим зобов'язанням, тому його використання для забезпечення не грошового зобов'язання, яким є попередній договір, є неможливим, так як не відповідає чинному законодавству щодо правових підстав передачі авансу. Тобто за попереднім договором кошти були отримані без достатніх правових підстав, оскільки попередній договір не відноситься до грошового зобов'язання, він тільки передбачає зобов'язання його сторін укласти в майбутньому основний договір. Відтак, як встановлено п. 2.1 попереднього договору від 02 серпня 2018 року, позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 40\~001,60 грн. що є безпідставно набутими останнім. Як передбачено ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Обовязок повернути безпідставно отримане майно є різновидом цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності. Тому наявність вини в поведінці особи, що безпідставно збагатіла, не вимагається. Означена цивільно-правова санкція застосовується і в тих випадках, коли безпідставне набуття майна є результатом події, поведінки самого потерпілого або третіх осіб. При цьому, термін «майно», що вживається в частині першій статті, як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів)\~як матеріальних, так і нематеріальних. Таким чином, грошові кошти були передані позивачем відповідачу, як аванс, що був встановлений, як ціна майна за основний договором, що її позивач мав сплатити відповідачу при укладанні основного договору, який на момент передачі грошових коштів ще не був укладений та до цього часу не уклався, то відповідні кошті фактично були отримані відповідачем без правових підстав, та відповідно підлягають поверненню позивачу. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Враховуючи те, що зобов'язання між позивачем і відповідачем за попереднім договором припинились на підставі частини третьої статті 635 ЦК України, грошові кошти в сумі 40001 грн. 60 коп., сплачені позивачем на користь відповідача за попереднім договором, з огляду на положення\~статті 1212 ЦК України, є такими, що набуті без достатньої правової підстави (є безпідставно набутим майном), а отже підлягають поверненню позивачу, оскільки основний договір в обумовлений строк укладено не було, повідомлень про не придбання в цю дату майна відповідачем на адресу позивача не направлялося. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належним чином повідомлений про дату слухання відповідач в судове засідання не зявився, відзиву на позов на доказів на його обґрунтування суду не надав, тому суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, однак позивач при подачі позову до суду частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved