Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, який втратив право проживання у житловому будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . В зазначеному житловому будинку зареєстровані [PERSON] - власник, [PERSON] - син. Проте, [PERSON] з моменту реєстрації, тобто з 16.04.2009 року та по теперішній час не проживає в даному житловому будинку, в зв`язку з чим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача Гонсевич Н.С. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву згідно якої просить справу розглядати без її участі та участі позивача, позов підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення повісток за адресою реєстрації та через оголошення на веб-сторінці Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позову, заяв та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 24.10.2016 року державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М. зареєстрованого в реєстрі за №2-965, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №117189687, від 15.03.2018 року. Домовою книгою, довідкою № 34/33 виданою 02.07.2018 року ТОВ «Місто для людей» підтверджено, що в будинку [ADDRESS] Кременчук Полтавської області зареєстровано двоє осіб, а саме [PERSON] - власник, [PERSON] - син. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі:1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно акту про не проживання б/н від 02.07.2018 року [PERSON] в будинку [ADDRESS] фактично не проживає з 16.04.2009 року по теперішній час. Наявність реєстрації у зазначеному житловому приміщенні відповідача порушує право власності позивача, а саме позбавляє його права розпоряджатися власним майном на свій розсуд. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , зареєстрований у будинку [ADDRESS] , власником якого є позивач. Проте, відповідач [PERSON] не проживає у зазначеному домоволодінні з 16.04.2009 року і по теперішній час. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе позов задовольнити, визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved