Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у житловому будинку по [ADDRESS], зі зняттям відповідачки з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він являється власником вказаного житлового будинку, що підтверджується рішенням Богуславського районного суду Київської області від 16.06.2014 року, яке 07.07.2014 року зареєстроване в Реєстраційній службі Богуславського районного управління юстиції Київської області та договором дарування 1/2 (однієї другої) частки житлового будинку від 02.12.2014 року, який 02.12.2014 року зареєстрований в Богуславській районній державній нотаріальній конторі Київської області. В належному йому будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] за місцем реєстрації не проживає більше двох років, а саме з квітня місяця 2014 року, що підтверджується актом про встановлення факту проживання фізичної особи. Посилаючись на положення ст. ст. 15, 16, 319, 321, 383 405 ЦК України позивач просить задовольнити його вимоги. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав в повному обсязі, посилаючись на вищевказані факти та докази та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася і не повідомила суд про причини своєї неявки, хоч належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України судову повістку відповідачці було надіслано за адресою її місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку. Довідкою відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Київській області від 12.08.2016 року підтверджено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Із зворотніх повідомлень поштового зв'язку вбачається, що листи, адресовані відповідачці [PERSON] повернуті з відміткою «за зазначеною адресою не проживає». В даному випадку вважається, що судовий виклик відповідачу вручений належним чином (абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Богуславська міська рада Київської області в судове засідання представника не направила, але подала заяву, в якій просить суд справу розглянути без участі представника. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, [PERSON] та [PERSON] 16 квітня 2014 року розірвали шлюб через відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 8. Після державної реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. Із копії рішення Богуславського районного суду Київської області від 16.06.2014 року вбачається, що за [PERSON], [INFO], визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку №32 загальною площею 58, 70 кв.м; на 1/2 частину сараю, на 1/2 частину убиральні, на 1/2 частину колодязя питного, на 1/2 частину хвіртки, на 1/2 частину огорожі, які розташовані по [ADDRESS], та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0854 га, кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS]. За [PERSON], [INFO], визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку №32 загальною площею 58,70 кв.м; на 1/2 частину сараю, на 1/2 частину убиральні, на 1/2 частину колодязя питного, на 1/2 частину хвіртки, на 1/2 частину огорожі, які розташовані по [ADDRESS], та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0854 га, кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS]. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за № 23890963, виданого 07.07.2014 року вбачається, що [PERSON] на праві спільної часткової власності, є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частини земельної ділянки по вказаній адресі. Із договору дарування вбачається, що 02 грудня 2014 року [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташовані в [ADDRESS]. Також, згідно договору дарування від 02 грудня 2014 року, [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0854 га, яка розташована в [ADDRESS]. Згідно витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за № 30306481 та № 30308703 від 02 грудня 2014 року, [PERSON] має право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору дарування серії 1 № 3022, виданого 02 грудня 2014 року та право спільної часткової власності 1/2 частину земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] згідно договору дарування серії 1 №3024, виданого 02 грудня 2014 року. Відповідачка [PERSON], [INFO], зареєстрована в житловому будинку відповідача, що підтверджується копією будинкової книги. Із акту про встановлення факту проживання фізичної особи від 04 серпня 2016 року вбачається, що комісією в складі депутата Богуславської міської ради Боженко Г.М. та сусідів [PERSON], [PERSON] і [PERSON] було встановлено, що відповідачка [PERSON] в будинку [ADDRESS] з квітня 2014 року по даний час не проживає. Вказаний факт в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. Тобто проживання членів сім'ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачка [PERSON] не проживає в будинку позивача більше року, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами. Частиною 2 статті 156 ЖК передбачені певні зобов'язання членів сім'ї власника житлового будинку (квартири), в тому числі брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Оскільки відповідачка [PERSON] як колишній член сім'ї власника будинку [ADDRESS], дійсно не проживає по місцю реєстрації в даному будинку більше одного року, не бере участі у витратах на його утримання, в ремонті, що підтверджується дослідженими по справі доказами, то є законні підстави для визнання її такою, що втратила право на користування цим житлом. В даному випадку рішення суду про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідачки з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). З урахуванням викладеного та

Outcome: approved