Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 18.01.2017 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, згідно якого [PERSON] як позикодавець надав, а [PERSON] , що виступив позичальником, отримав грошові кошти в сумі 12 349,80 грн. із зобов`язанням повернення до 19.02.2017 року. На підтвердження умов договором складено розписку. Позивач зауважує, що у зв`язку із невиконанням взятих на себе боржником зобов`язань рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.09.2017 року на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 12 349,80 грн., а також заборгованість за відсотками в сумі 3 891,03 грн., інфляційні втрати - 154,37 грн. В подальшому рішеннями судів з відповідача стягувались відсотки за користування коштами, востаннє - рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 24.11.2020 року, відповідно до якого на користь позивача стягнуто грошові кошти в розмірі відсотків на суму 7545,22 грн. за період з 28.02.2020 року по 15.10.2020 року. Вказуючи на положення нормативних актів, що врегульовують правовідносини, засновані на договорі позики, позивач, з урахуванням поданої 16.07.2021 року заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі відсотків за договором позики на суму 9 101,63 грн., нарахованих за період з 16.10.2020 року по 12.07.2021 року (269 днів), відшкодувати втрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4400 грн., судовий збір в сумі 908,00 грн. Ухвалою суду від 06.05.2021 року по справі відкрите с прощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників. Судом встановлено наступні обставини. Між позивачем та відповідачем [PERSON] 18.01.2017 року укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] як позикодавець надав, а [PERSON] - позичальник, отримав грошові кошти в сумі 12 349,80 грн. з умовою повернення позики до 19.02.2017 року. Сторони погодили, що в разі не повернення боргу повністю або частково до 19.02.2017 року позичальник зобов`язується сплатити проценти у розмірі 100 % річних на суму невиконаного зобов`язання. Рішеннями судів, які набрали законної сили, з відповідача [PERSON] на користь позивача стягнуто суму заборгованості за договором позики, а також відсотки внаслідок неналежного виконання зобов`язання за період по 15.10.2020 року. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На час вирішення спору твердження позивача про подальше ухилення позичальника від взятих на себе зобов`язань будь-якими доказами не спростовано. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. На переконання суду, правова природа обумовлених розпискою 100% річних на суму невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання безпосередньо стосується передбачених статтею 625 ЦК України наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків на суму 9 101,63 грн. згідно з розрахунком, наведеним у заяві про збільшення позовних вимог, із формулою якого суд погоджується. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Встановлено, що 03.03.2017 року [PERSON] та адвокатське об`єднання «Танасишин, Михалевський і Партнери», в особі керуючого партнера Танасишина Н.Д., уклали договір про надання правової допомоги. На підтвердження повноважень адвоката Михалевського Ю.Р. надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 023 від 31.10.2013 року та копію ордеру серії ВС №1064977 від 22.03.2021 року. Пунктом 3.1 договору про надання правової допомоги встановлено, що правова допомога, передбачена предметом цього договору, оплачується з розрахунку 800 грн. за 1 годину роботи адвокатського об`єднання. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки суду не надано доказів здійснених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд приходить до висновку про можливість відмови позивачу у стягненні таких судових витрат.

Outcome: partial