Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову позивач вказав, що він на підставі ордеру № 114 від 01.07.2003 року користується житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], гуртожиток. Однак через те, що у його кімнаті зареєстрована Відповідач, яка фактично в ній не проживає, Позивач, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне користування своїм майном. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач - [PERSON] позов не визнала, в судовому засіданні вказала, що дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS], гуртожиток з грудня 2012 року, так як у неї інша сім'я, просила не знімати її з реєстраційного обліку, оскільки їй із дітьми немає де стати на реєстраційний облік. Представник третьої особи - Чугуївського районного відділу ГУ ДМС у Харківській області у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просив проводити розгляд справи у його відсутності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач, [PERSON], на підставі ордеру № 114 від 01.07.2003 року користується житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], гуртожиток, що підтверджується відміткою в паспорті про його реєстрацію (а.с.5). Окрім Позивача, в житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], зареєстровані також син Позивача - [PERSON] та Відповідач - [PERSON] (а.с.8). 25 лютого 2013 року рішенням Чугуївського міського суду Харківської області було розірвано шлюб між Позивачем, [PERSON] та [PERSON]. З грудня 2012 року і до теперішнього часу Відповідач не проживає в кімнаті гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Дані обставини в судовому засіданні підтвердили [PERSON], [PERSON], які надали аналогічні показання щодо того, що відповідачка 20 грудня 2012 року зібрала свої речі, завантажила їх на автомобіль і покинула місце проживання за вищевказаною адресою. У зв'язку з тим, що в кімнаті, яка надана Позивачу в користування зареєстрована Відповідач, яка фактично в ній не проживає, Позивач не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне користування майном. Відповідач жодної участі в оплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану приміщення не приймала, Позивач самостійно утримує його в належному стані, здійснює поточний ремонт. Факт того, що Відповідач дійсно не сплачує комунальні послуги та плату за користування житловим приміщенням підтверджується оглянутими в судовому засіданні квитанціями, які Позивач оплачував самостійно (а.с.10). Відповідно до вимог ст. 127 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Згідно зі ст. 129 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу. Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року N 208 затверджене Примірне положення про гуртожитки, яким, відповідно до ст. 131 ЖК України, визначається порядок користування останніми, передбачається, зокрема, можливість збереження права користування жилою площею у гуртожитку при тимчасовій відсутності деяких категорій громадян. Разом з тим, а також відповідно до частини восьмої статті 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами статей 71, 72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення). Згідно ст. 71 ЖК України право користування жилим приміщенням зберігається за особою протягом 6 місяців, а за період відсутності за постійним місцем проживання більш встановленого строку, тільки в передбачених законодавством випадках. Відповідач не проживає за місцем постійного проживання більше року без поважної причини і згідно з вимогами ст. 71 ЖК України втратила право користування жилим приміщенням. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право користування жилим приміщенням у зв'язку з відсутністю цієї особи понад встановлених строків проводиться у судовому порядку. Згідно зі ст.64ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Стаття 3 Сімейного Кодексу України визнає сім'ю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. В частині 4 статті 156 Житлового кодексу України зазначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 статті 64 ЖК України визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Отже, у відповідності до ст. 156 ЖК України, Відповідач є колишнім членом сім'ї Позивача. Так як Відповідач не є членом сім'ї Позивача, а також оскільки у Позивача особисто з Відповідачем не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вище вказаному помешканні, Позивач має право на захист своїх прав і вправі вимагати визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, в судовому засіданні належним чином доведено, що Відповідач фактично в житловому приміщенні не проживає більше одного року, не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню приміщення та не приймає участі в спільному побуті. З огляду на те, що відповідачем не надано належних, в розумінні статей 57-60 ЦПК України, доказів поважності причин не проживання у спірному приміщенні, а також доказів того, що гуртожиток не належить до такого, приміщення в якому не підлягають приватизації відповідно до законодавства України, суд вважає наявними підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Для зняття Відповідача з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» необхідно отримати рішення суду про втрату Відповідачем права користування житловим приміщенням. Доказів відмови органу міграційної служби у знятті з реєстраційного обліку відповідача суду не представлено, отже в цій частині, відповідно до вимог ст.3 ЦПК України, позовні вимоги задоволенню не підлягають, як заявлені передчасно. На підставі викладеного,

Outcome: partial