Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк»), приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ Державної виконавчої служби Демидівського районного управління юстиції про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 5 травня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3586, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000028 від 2 листопада 2005 року в розмірі 69311,10 гривень та 1700,00 гривень витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису. В позовній заяві позивач [PERSON] вказує про те, що 2 листопада 2005 року між ним та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитно-заставний договір № ROMASE00000028, згідно якого банк зобов'язувався надати йому строковий кредит на строк по 3 листопада 2008 року включно в розмірі 10000,00 гривень на розвиток бізнесу. У 2014 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Демидівського районного суду Рівненської області з позовною заявою до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000028 від 2 листопада 2005 року. Оскільки, такий позов подано після спливу строку позовної даності, то він його не визнав. У зв?язку з систематичною неявкою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» в судові засідання 15 квітня 2014 року судом постановлено ухвалу про залишення такого позову без розгляду. Проте, не беручи до уваги наявність ухвали Демидівського районного суду Рівненської області від 15 квітня 2014 року, достовірно знаючи про спірність своїх вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. для вчинення виконавчого напису. 5 травня 2016 року за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 69311,10 гривень заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000028 від 2 листопада 2005 року та 1700 гривень витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису. 2 липня 2016 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 5 травня 2016 року державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Демидівського районного управління юстиції Рівненської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку позивачем отримано в цей же день. У позовній заяві позивач [PERSON] вказує про те, що ознайомившись з виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 5 травня 2016 року, реєстровий № 3586, вважає, що приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис без будь-яких законних підстав. Вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав нотаріусу жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості за кредитним договором, а саме: документів, що підтверджували б виконання банком умов кредитного договору про надання готівкових коштів чи перерахування коштів на рахунок позивача - належним чином оформлений меморіальний ордер, з відміткою про їх зарахування на відповідний картковий рахунок позивача, а також засвідчену виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] вказує про те, що згідно кредитного договору № ROMASE00000028 від 2 листопада 2005 року банк зобов'язувався видати йому кредит на строк по 3 листопада 2008 року включно. Тобто у разі невиконання ним належним чином зобов'язань за даним договором право звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло з 3 листопада 2008 року, тобто з моменту виникнення вимоги щодо повернення кредиту. Однак, в супереч вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис зі спливом п'яти років з моменту набуття банком права вимоги щодо повернення кредиту. Також ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав нотаріусу копії ухвали Демидівського районного суду Рівненської області від 15 квітня 2014 року про залишення позову без розгляду, достовірно знаючи про спірність своїх вимог. У позовній заяві позивач [PERSON] просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 5 травня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3586, про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000028 від 2 листопада 2005 року в розмірі 69311,10 гривень та 1700,00 гривень витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису, посилаючись на те, що нотаріусом не було перевірено чи сума заборгованості за кредитним договором є безспірною, чим порушено норми, передбачені Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також у зв'язку з тим, що такий виконавчий напис був виданий після спливу строків давності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився повторно. 12 жовтня 2016 року, до початку розгляду справи, подав до суду письмові заперечення проти позову в яких просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити, посилаючись на ту обставину, що за кредитним договором строки позовної давності встановлені тривалістю у п'ять років, що передбачено «Умовами та правилами надання банківських послуг». Крім того, вважає, що вимоги позивача [PERSON] про стягнення витрат на надання правової допомоги не підтверджені [PERSON] документально. В судове засіданні відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не з'явилася, до суду подала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності (а.с. 44). Крім того, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. до суду подала письмові заперечення проти позову [PERSON] в яких вказувала про те, що позовні вимоги позивача не визнає, оскільки для одержання виконавчого напису представником ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, письмову вимогу про усунення порушень кредитного договору, докази направлення вимоги боржникові. Кредитним договором сторони передбачили, що такий договір діє до повного його виконання сторонами, а тому вважає, що виконавчий напис був вчинений у межах встановленого трьохрічного строку з дня виникнення права вимоги. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вважає, що виконавчий напис від 5 травня 2016 року за реєстровим № 3586, вчинений нею у відповідності до вимог діючого законодавства, а тому у задоволенні позову [PERSON] просить відмовити. Представник третьої особи Відділу Державної виконавчої служби Демидівського районного управління юстиції Рівненської області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Згідно кредитного договору № ROMASE00000028 від 2 листопада 2005 року, укладеного між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», банк зобов'язувався надати позичальнику строковий кредит на строк з 2 листопада 2005 року по 3 листопада 2008 року включно в розмірі 10000,00 гривень. В забезпечення вказаного зобов'язання Позичальник надає Банку у заставу автомобіль марки «FIAT FIORINO» білого кольору, 1996 року випуску. Повертати кредит, сплачувати проценти і комісію [PERSON] зобов'язувався, шляхом сплати щомісячних платежів на рахунок банку в розмірі 544,08 гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що у 2013 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000028 від 2 листопада 2005 року в розмірі 50983,75 гривень, з яких: 6356,63 гривень заборгованості за кредитом, 17255,59 гривень заборгованості по процентах, 1833,60 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом, 25537,93 гривень пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Однак, ухвалою Демидівського районного суду Рівненської області від 15 квітня 2014 року, що постановлена у справі № 558/564/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказаний позов залишено без розгляду, в зв'язку з повторною неявкою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання (а.с. 7, 134). Разом з тим, встановлено, що постановою про закінчення виконавчого провадження № 6664005 від 29 вересня 2009 року (а.с. 132) було виконано судовий наказ Демидівського районного суду Рівненської області № 2-н-26 від 12 вересня 2007 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 2 листопада 2005 року в розмірі 9825,44 гривень. В судовому засіданні встановлено, що 5 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 3586 згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ROMASE00000028 від 2 листопада 2005 року в розмірі 71011,10 гривень, з яких: 6356,63 гривень залишок заборгованості за кредитом, 17361,98 гривень залишок заборгованості за відсотками, 44365,28 гривень пені, 1227,21 гривень комісії, та витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1700,00 гривень. Ст. 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, встановлено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Дослідженими доказами по справі також встановлено, що на час вчинення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (5 травня 2016 року) виконавчого напису за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» набрав законної сили судовий наказ Демидівського районного суду Рівненської області № 2-н-26 від 12 вересня 2007 року, який був виконаний позивачем [PERSON] 29 вересня 2009 року. Крім того, набрала законної сили ухвала Демидівського районного суду Рівненської області у справі № 558/564/13-ц від 15 квітня 2014 року, якою позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Отже, існування судового наказу Демидівського районного суду Рівненської області № 2-н-26 від 12 вересня 2007 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000028 від 2 листопада 2005 року та його повне виконання 29 вересня 2009 року (а.с. 132, 133), в тому числі в частині сплати заборгованості за кредитом, на час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 5 травня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000028 від 2 листопада 2005 року, не може вказувати на безспірність заборгованості за кредитним договором. При вирішенні спору, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену в Постанові від 4 березня 2015 року у справі № 6-27цс15, згідно якої та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором не може свідчити про безспірність заборгованості. Крім того, із дослідженої в судовому засіданні нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що при здійсненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки згідно виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про погашення заборгованості за договором № ROMASE00000028 від 2 листопада 2005 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] станом по 4 квітня 2016 року (а.с. 68), заборгованість за таким кредитним договором становить 69311,10 гривень, з яких: з яких: 6356,63 гривень залишок заборгованості за кредитом, 17361,98 гривень залишок заборгованості за відсотками, 44365,28 гривень пені, 1227,21 гривень комісії. Вказана сума заборгованості нарахована за десять років п'ять місяців два дні, а саме: з 2 листопада 2005 року по 4 квітня 2016 року. За вказаний період пеня нарахована в розмірі 44365,28 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п.п. 3.3, 3.4, 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року № 1172. Проте, вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.3, 3.4, 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виконано не було. У письмових запереченнях проти позову відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. посилається на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений нею у межах встановленого строку давності, оскільки кредитним договором встановлено його дію до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Проте, такі доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачає застосування строку давності, що встановлена законом, а не домовленістю сторін договору. При з'ясуванні строку давності, щодо вимоги за якою було вчинено оспорюваний виконавчий напис, суд також враховує правову позицію висловлену Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-20цс14 про те, що позовна давність щодо кредитних коштів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В порушення зазначеного, неустойка (пеня та штраф), позовна давність щодо якої встановлена у межах одного року, стягнута нотаріусом за оспорюваним виконавчим написом від 5 травня 2016 року за період з 2 листопада 2005 року по 4 квітня 2016 року (строк, за який проводилось стягнення), тобто за період, більший ніж десять років, що порушує законні права позивача [PERSON] Вказане порушення є суттєвим і має тягнути за собою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, з матеріалів нотаріальної справи (а.с. 62-63) встановлено, що письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором № ROMASE00000028 від 2 листопада 2005 року була надіслана [PERSON] 27 квітня 2016 року, а оспорюваний виконавчий напис був вчинений 5 травня 2016 року, тобто без дотримання строків, визначених п. 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, та підтвердження отримання позивачем такої вимоги. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача [PERSON] та визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір, що був сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви в розмірі 551,20 гривень, та витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 гривень, суд стягує з відповідачів у рівних частинах на користь позивача, оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально (а.с. 1, 9а, 10). Підстав для звільнення відповідачів від сплати судового збору не встановлено. Відповідно до ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 258 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 27, 61, 88, 169, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved