Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], про усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, що він є власником квартири, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 23/94. Окрім нього в даній квартирі також зареєстровані його дружина [PERSON], а також донька [PERSON], однак починаючи з серпня 2013 року вони за вказаною адресою не проживають і відсутні без поважних причин, крім того з серпня 2013 року жодного дня не проживали у вказаній квартирі через припинення шлюбних та сімейних стосунків між ними, оскільки відповідач [PERSON] зібрала свої речі та речі своєї дочки та виїхали до Російської Федерації, де дотепер і мешкають. При цьому вони, як громадяни [PERSON], у Російській Федерації зареєстровані за новим місцем проживання за адресою: Російська Федерація, Ханти-Мансійський автономний округ Югра, м. Нижньовартівськ, вул. Омська, 68/91, що відповідачі чинять перешкоду у користуванні його власністю, а тому вважає, що вони підлягають визнанню такими, що втратили право користування квартирою № 94, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 23. Представник позивача [PERSON] про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання не зявився, згідно заяви просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, але у судове засідання не зявилась, згідно заяви позовні вимоги визнає, просить розглянути справу у її відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] 18 червня 2012 року, позивач [PERSON] є власником квартири № 94, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 23. Згідно копії домової книги квартири № 94, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 23, в квартирі окрім позивача [PERSON] зареєстровано також відповідачів [PERSON] та [PERSON], які згідно наведених у позовній заяві обставин та визнаних згідно заяви відповідачем [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], не мешкають в квартирі понад 1 рік. Крім того, як видно з наданих документів, відповідачі [PERSON] та її донька [PERSON] мешкають та зареєстровані в у Російській Федерації за адресою: Ханти-Мансійський автономний округ Югра, м. Нижньовартівськ, вул. Омська, 68/91, та є власниками даної квартири. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 465/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі № 94, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 23, більш, ніж один рік без поважних причин, позивач [PERSON] є власником даної квартири, а знаходження відповідачів на реєстраційному обліку чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні належною йому квартирою, тому їх повинно бути визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 94, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 23.

Outcome: approved