Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом і просив стягнути з відповідача [PERSON] 3459 грн. майнової шкоди та 50 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяних йому злочином, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вироком суду від 21 березня 2016 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч.1 ст. 186 КК України, зокрема у тому, що він відкрито заволодів його майном - автомагнітолою Panasonic CQ-C1301 WA. Крім матеріальної шкоди, яка полягала у пошкодженні авто магнітоли вартістю 459 грн. та 3000 грн. витрат на правову допомогу, йому з вини відповідача завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 5000 грн., що виразилась моральних стражданнях , які він зазнав у зв'язку з втратою та пошкодженням належного йому майна, втратою можливості вести звичний спосіб життя, оскільки тривалий час перебував у стані стресу, був змушений багато свого часу витрачати на участь у різноманітних слідчих діях та засіданнях суду, що також потягнуло для нього додаткові моральні страждання. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Позивач та його представник в судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві підтримали позов та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні з позовом не погодився. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 21.03.2016 року (а.с.3-5) був засуджений відповідач по даній справі [PERSON] за ч.1 ст. 186 КК України, а саме: за те, що він відкрито заволодів майном позивача - автомагнітолою Panasonic CQ-C1301 WA, вартістю 459 грн. При розгляді справи в суді на стороні потерпілого - позивача по справі правову допомогу надавав адвокат Сапич В.М. згідно угоди від 22.01.2016 року (а.с.6). Відповідно до даної угоди виконання замовлення починається після внесення узгодженої сторонами попередньої оплати за правову допомогу, яка передбачена розділом 2 угоди. 22.01.2016 року згідно наданої до матеріалів цивільної справи квитанції (а.с.7) адвокат Сапич В.М. отримав від позивача 3000 гривень за надання правової допомоги згідно угоди. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача за правову допомогу оплачені ним 3000 грн. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду в сумі 5000 грн. мотивуючи свої вимоги тим, що після скоєння відносно його злочину він зазнав моральних страждань, які виразилися в пошкодженні належного йому майна - пошкоджено панелі автомобіля, де була закріплена магнітола, був тривалий час позбавлення можливості вести повноцінне життя, оскільки він перебував у стані стресу, мав брати участь у різноманітних слідчих діях та розгляді справи в суді. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Позивачем доведено, що дійсно відповідач був засуджений за вчинення проти його злочину, передбаченого ст. 186 ч.1 КК України. Але при розгляді справи в суді позивачем не було надано доказів про знищення , або приведення в негодність предмету злочину. Так, згідно вироку суду авто магнітола Panasonic CQ-C1301 WA повернута позивачу, що підтвердив останній під час розгляду справи в суді (а.с.5). За вироком суду розмір завданих збитків обраховувався виходячи із висновку експертизи, яка була покладена в основу доказування при винесенні вироку суду 23.03.2016 року, з яким погодився позивач. Щодо надання юридичної допомоги, при розгляді кримінальної справи відносно відповідача, то позивач надав як доказ договір з адвокатом Сапич В.М. (а.с.6) та квитанцію про сплату останньому 3000 гривень, виготовлену самим адвокатом Сапич (а.с.7), що на думку суду не може слугувати належним доказом отримання коштів, так як позивач пояснив суду, що кошти він сплатив після закінчення розгляду кримінальної справи відносно відповідача, а не 22.01.2016 року, як вказано у квитанції. Про розрахунки після розгляду справи відносно [PERSON] також підтвердив представник позивача - адвокат Сапич В.М., але не повідомив яку суму було сплачено та коли. Також суду не надано підтвердження, яку допомогу надавав адвокат, в яких судових засіданнях приймав участь, які процесуальні документи він виготовляв (виписок з журналів судових засідань, які процесуальні документи виготовлені, в яких слідчих діях та судових засіданнях приймав участь, тощо). До того ж , позивачем не надано Акту виконаних робіт згідно угоди від 22.01.2016 року (а.с.6). Згідно Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ст. 1 передбачено, що між сторонами про надання правової допомоги заклечається домовленість з відповідними умовами та зобов'язаннями, та вказівною фактичних витрат, необхідних для виконання договору. В договорі наданому позивачем суду, як доказ, такої суми витрат не передбачено. Згідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено види адвокатської діяльності , а також де повинен здійснювати допомогу адвокат при наданні правової допомоги, професійні обов'язки адвоката предбачені ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» - надавати звіт про виконані роботи. При розгляді справи в суді ні позивач ні його представник не надали суду підтвердження, яку роботу виконано по договору, що не дає суду підстав погодитися, що 3000 грн. дійсно були сплачені за виконання умов договору. Перерахування на рахунок захисника коштів позивачем не підтверджено. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Так, в суді позивач довів, що його права були порушені відповідачем при скоєнні останнім злочину 10.12.2015 року неправомірним заволодінням його майна. Тому, дійсно він має право на відшкодування моральної шкоди, так як він дійсно приймав участь як потерпілий при розгляді кримінальної справи в суді та Краснопільському відділенні поліції на, на що змушений був витрачати свій час, що порушувало його повноцінне життя. Але згідно вимог ст. 23 ч.3 ЦК України, моральна шкода визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань. При визначенні розміру відшкодувань враховуються вимоги розумності та справедливості. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 (з послідуючими змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Не визнання відповідачем позову у повному обсязі, суд вважає як змогу уникнути цивільно-правової відповідальності, але суд вважає, що дійсно неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачу була завдана моральна шкода, яка повинна бути відшкодована особою, яка вчинила неправомірні дії, тобто відповідачем. Тому, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що моральна шкода повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача у розмірі 4000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial