Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про визнання за ним права власності на житловий будинок розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Блюхера,21-б. в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON]. В позові вказав, що 04.05.2005р. помер його батько [PERSON], право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано в БТІ за померлим на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 10.01.1967 р. посвідченого другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 23.01.1967 р. за р.№ 426.Запис про реєстрацію права власності занесено у реєстраційну книгу № 163під реєстраційним номером 27288. [PERSON] є єдиним спадкоємцем померлого батька [PERSON] у встановлений законодавством строк він не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини зв?язку зі своєю необізнаністю у вказаних питаннях. Окрім нього після смерті батька спадкоємців немає. Отже він вважав що оформлювати додатково право власності на своє ім?я на вказане майно не обов?язково. В подальшому йому було роз?яснено, що на момент смерті його батька він автоматично не прийняв спадщину у зв?язку з тим, що на день смерті він був зареєстрований за іншою поштовою адресою (тобто не за адресою спадкового майна), хоч і фактично проживав за адресою: [INFO]. Крім того у нього були відсутні правовстановлюючі документи і він достеменно не знав про те, що його батько належним чином оформив право власності на вказаний житловий будинок. Позивач звернувся до нотаріальної контори, йому в усній формі повідомили про необхідність приведення спадщини саме у судовому порядку у зв?язку з тим, що пунктом 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві. Оскільки позивач не має можливості оформити своє право на спадщину після смерті [PERSON] у нотаріальному порядку, він звернувся до суду за захистом свого порушеного права, та просить визнати за ним право власності на вищезазначене майно в порядку спадкування за законом після смерті його батька. У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, просив суд визнати за [PERSON] 09.09.1965р.н., право власності на житловий будинок з господарськими побудовами, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул..Дубова, 21-б в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], померлого 04.05.2005 року. Представник відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. У судовому засіданні свідок [PERSON] надав пояснення, що померлий 04.05.2005 р. [PERSON] був батьком позивача [PERSON], на момент смерті [PERSON] вони мешкали разом. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьком [PERSON] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЯК №1048820 від 15.09.1965 р., який помер 04.05.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ЖС № 009993 від 04.05.2005 р. Позивач у зазначений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що унеможливлює відкриття спадкової справи та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Заяву про відмову від прийняття спадщини він також не подавав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Так, вказаний житловий будинок належить померлому [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 10.01.1967 року, посвідченого ДЗНК 23.01.1967 року за №426, а отже, придбана на законних підставах. 04.05.2005 року помер [PERSON], після його смерті спадкова справа не заводилась, що підтверджується повідомленням від 23.02.2016 року №388/01-16 ДЗДНК. Згідно ст.. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. За життя [PERSON] заповіту не залишив, а отже, спадкування здійснюється за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, спадкоємцем першої черги є син померлого [PERSON], інших спадкоємців не має. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач та його батько постійно проживали до дня смерті останнього за вказаною адресою, а позивач і дотепер там проживає, а отже, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на викладене суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved