Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду заяві посилався на те, що з 23 вересня 2016 року сторони шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, проживають окремо, оскільки після сварки дружина забрала свої речі та пішла жити до батьків. Несумісність характерів призвела до того, що сімя перестала існувати. Між ними часто виникали сварки, які призвели до втрати почуття любові та поваги. Кожен з подружжя живе своїм життям. Вважає, що сімейні стосунки з відповідачем поновити неможливо. Тому просив шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав в повному обсязі. Зазначив, що примирення з відповідачем вважає абсолютно неможливим. Категорично не бажає миритися з відповідачем. Наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила. Зазначила, що хоча з позивачем вони в даний час проживають окремо, але вона бажає з ним помиритися, відновити шлюбні стосунки. Вважає, що чоловік може одуматися, та сімю вдасться зберегти. Тому в задоволенні позову просила відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 21 листопада 1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.3). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З вересня 2016 року сторони проживають окремо. Дану обставину визнали всі особи, які беруть участь у справі, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню вона не підлягає. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як пояснили суду і позивач, і відповідач, з часу коли почали проживати окремо, вони неодноразово намагалася помиритися, але примирення не досягнуто. Позивач категорично миритися не бажає, про що повідомив суду. Суд бере до уваги, що з дня звернення позивача з позовом до суду 11 вересня 2017 року і на час розгляду справи свого ставлення до предмету розгляду він не змінив, в судовому засіданні позов підтримує, на розірванні шлюбу наполягає. Таким чином протягом тривалого часу намір позивача розірвати шлюб є незмінним. З цього суд робить висновок про впевненість позивача в своєму бажанні шлюб розірвати. Тому суд вважає, що надання терміну на примирення мало б формальний характер та лише призвело до затягування розгляду справи. Тому, незважаючи на заперечення відповідача проти розірвання шлюбу, суд не вважає за доцільне надавати подружжю термін на примирення. За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач просить шлюб розірвати, категорично не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу. Таким чином судом встановлено відсутність вільної згоди позивача перебувати в шлюбі з відповідачем. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що сімя розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Тому, збереження шлюбу суперечило б інтересам обох з подружжя. Позов необхідно задовольнити, шлюб - розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved