Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ НАСК «Оранта», [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 30.12.2011 року, приблизно о 17-40 годині, [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ-1102», державний реєстраційний номер [NUMBER], здійснював рух по вул.Космічній з боку вул.Броневої в напрямку вул.Радгоспна в м.Запоріжжя. В цей час [PERSON], як пішохід, в районі вул.Радіо почав пересікати вул.Космічна в м.Запоріжжя по ходу руху водія [PERSON], після чого останній застосував заходи екстреного гальмування, однак уникнути наїзду не зміг та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу були завдані тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, через що [PERSON] були здійсненні витрати матеріального характеру, а саме: витрати на придбання лікарських засобів та лікування у сумі 11629,52 гривень. Також позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінив у 10000 гривень 00 копійок, яка на його думку, полягає у тому, що з моменту отримання тілесних ушкоджень порушився звичний ритм його життя, дотепер він пересувається болісно, взаємовідносини у сім'ї стали напруженими, іноді у нього трапляються психологічні зриви. У зв'язку із тим, що відповідач [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ВАТ НАСК «Оранта», позивач просить стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на його користь в рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди грошову суму у розмірі 11629,52 гривень, а в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову суму у розмірі 2500,00 гривень, з відповідача [PERSON] - в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову суму у розмірі 7500,00 гривень. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позові. Представник відповідача ВАТ НАСК «Оранта» у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме: в частині стягнення з ВАТ НАСК «Оранта» завданої матеріальної шкоди у сумі 821,80 гривень та моральної - у сумі 2500,00 гривень, в інший частині позову просив відмовити. В обґрунтування власної позиції наголошував на тому, що придбання ліків згідно чеку №0092 від 01.06.2012 року на суму 114,07 гривень та залишок за рахунком-фактурою №СФ-00000008 від 13.01.2012 року на суму 543,65 гривень не підтверджені необхідними медичними документами. Замість пластини для остеосинтезу вартістю 1640,00 гривень відповідно до виписного епікризу при операції використовувалися гвинти. Витрати, визначені у товарному чеку №7 від 11.01.2012 року та №58 від 04.02.2013 року, не можуть компенсуватися страховою компанією у зв'язку з тим, що відповідно до ст.24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати на придбання лікарських засобів у фізичних осіб-підприємців не відшкодовуються. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що його цивільно-правова відповідальність застрахована у ВАТ НАСК «Оранта», тому саме вона повинна відповідати за завдану ним шкоду третім особам. Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із постанови про закриття кримінальної справи від 17.08.2012 року, 30.12.2011 року, приблизно о 17-40 годині, [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ-1102», державний реєстраційний номер [NUMBER], здійснював рух по вул.Космічній з боку вул.Броневої в напрямку вул.Радгоспна в м.Запоріжжя. В той же час [PERSON], як пішохід, в районі вул.Радіо почав пересікати вул.Космічна в м.Запоріжжя по ходу руху водія [PERSON] Останній застосував заходи екстреного гальмування, однак уникнути наїзду не зміг та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] передньою правою частиною автомобіля. Кримінальна справа була закрита у зв'язку із відсутністю в діях [PERSON] складу злочину (а.с.5-7). В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу були завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров'я, більш ніж 21 день. Факт заподіяння у результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу середньої тяжкості тілесних ушкоджень не заперечується сторонами у справі, а також слідує з аналізу постанови про закриття кримінальної справи від 17.08.2012 року (а.с.6) та висновку спеціаліста №159 від 10.02.2012 року (а.с.45-46). За змістом ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На виконання зазначеної вимоги закону [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність як власника наземного транспортного засобу. Так, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальність власника наземних транспортних засобів №АА/5695763 від 08.07.2011 року, який діяв до 07.07.2012 року, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ЗАЗ-110206» [PERSON] застрахована у ВАТ НАСК «Оранта». В договорі сторони передбачили страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого - 100000 гривень за шкоду заподіяну життю і здоров'ю та 50000 гривень за шкоду, заподіяну майну (а.с.15). Як вбачається зі змісту ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до частин 2 та 5 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних прав №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначається, що відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова слідчого про відмову у порушенні кримінальної справи є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Таким чином, судом встановлено, що 30.12.2011 року за участю водія транспортного засобу «ЗАЗ-110206» [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ВАТ НАСК «Оранта», та пішохода [PERSON] стався страховий випадок, у результаті якого останньому були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Наявність факту дорожньо-транспортної пригоди та спричинення шкоди здоров'ю третіх осіб є підставами для вирішення питання щодо відшкодування шкоди, завданою джерелом підвищеної небезпеки. Факт закриття кримінальної справи не звільняє водія [PERSON] від цивільно-правової відповідальності. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об'єкта зобов'язаний відшкодувати шкоду незалежно від наявності вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. За твердженням позивача, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю водія [PERSON] йому була завдана матеріальна та моральна шкода, яку у добровільному порядку відповідачі відшкодовувати відмовляються. При вирішенні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди завданої [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з наступного. Як вбачається із виписних епікризів №471 та №2383 (а.с.8-9) та медичних карток стаціонарного хворого (а.с.81-118), [PERSON] перебував на лікуванні у відділенні ортопедії, артрології та спортивної травми комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» з 10.01.2012 року по 25.01.2012 року та з 04.02.2013 року по 15.02.2013 року відповідно. Кожного разу знаходження у лікарні позивачу були зроблені операції. [PERSON] були здійснені витрати, пов'язані із лікуванням, про що свідчать надані ним відповідні квитанції та чеки. Згідно ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій заподіяні збитки в результаті порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На підставі ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.1 ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана з лікуванням потерпілого. Згідно вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 9 вказаного Закону передбачено ліміт відповідальності страховика. Одночасно, в договорі (полісі) обов'язкового страхування №АА/5695763 від 08.07.2011 року страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну здоров'ю потерпілого, визначена в розмірі 100000,00 гривень. Вказана обставина свідчить, що саме страховик забезпечує відшкодування шкоди, завданої здоров'ю [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «ЗАЗ-110206», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних прав №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача; розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Проаналізувавши докази, що містяться в матеріалах справи, допитавши свідків суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди. Так, суд визнає такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, витрати на придбання лікарських засобів та товарів медичного призначення на суму 11515,45 гривень. Означені витрати підтверджені відповідними рахунками, квитанціями та чеками (а.с.10-14, 67-68), листом-відповіддю головного лікаря комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» (а.с.79-80). Необхідність призначення відповідних лікарських засобів та товарів медичного призначення слідує з карток стаціонарного хворого (а.с.81-118). Також суд при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на лікування, враховує покази допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] Так, у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він працює лікарем у комунальній установі «Запорізька обласна клінічна лікарня». 13.01.2012 року він оперував [PERSON] Під час оперування замість пластини для остеосинтезу були використані ендобатон та гвинти. Оглянувши протокол операції №30 від 13.01.2012 року (а.с.109), товарний чек №7 від 11 січня 2012 року (а.с.67) та рахунок-фактуру №СФ-0000008 від 13 січня 2012 року (а.с.11), свідок підтвердив використання під час лікування [PERSON] визначених у фіскальних документах лікарських засобів та товарів медичного призначення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що вона займається роздрібною торгівлею медичними й ортопедичними товарами та підтвердила факт продажу [PERSON] товарів згідно товарного чеку №7 від 11 січня 2012 року та рахунку-фактури №СФ-0000008 від 13 січня 2012 року. При цьому пояснила, що за рекомендацією лікаря [PERSON] пластина для остеосинтезу, яку спочатку планувалося використовувати, була замінена на ендобатон та гвинти. Разом з тим, суд ставить під сумнів відносність проведених позивачем витрат на придбання детралексу згідно чеку №0092 від 01.06.2012 року у сумі 114,07 гривень, адже з матеріалів справи не вбачається ким та для лікування якого захворювання призначався даний лікарський засіб. Тому суд вбачає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди в цій частині. Таким чином, суд вбачає за необхідне стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на користь позивача завдану йому матеріальну шкоду у розмірі 11515,45 гривень. При вирішення питання щодо відшкодування на користь позивача завданої йому моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Згідно ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Відповідно до п.9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), врахування стану здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - відшкодування такої шкоди, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. На думку суду, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав моральних та фізичних страждань. Моральна шкода полягає у втраті на тривалий час душевного спокою, спричиненні негативних емоцій та переживань, фізичних страждань у результаті отриманих тілесних ушкоджень, порушенні звичного ритму життя, оскільки у зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями в період з 10.01.2012 року по 25.01.2012 року та з 04.02.2013 року по 15.02.2013 року з 04 по 10 лютого 2012 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні ортопедії, артрології та спортивної травми комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня». У зв'язку з переліченими обставинами, у позивача було порушено його нормальний, звичний спосіб життя. Виходячи із засад виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст.1167 Цивільного кодексу України суд вважає їх підлягаючими задоволенню частково, а саме у розмірі 3000,00 гривень. При цьому, враховуючи ліміт відшкодування страховиком завданої моральної шкоди, визначений у ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), суд вбачає за можливе визначити обсяг відповідальності страховика у розмірі 2550,00 гривень. Але з огляду на зміст позовних вимог з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» на користь позивача необхідно стягнути завдану йому моральну шкоду у розмірі 2500,00 гривень. Якщо особа застрахувала свою цивільну відповідальність, то відповідно до вимог ст.1194 Цивільного кодексу України, у разі недостатньої виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої шкоди, особа зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача [PERSON] завданої ним моральної шкоди, суд, крім зазначеного, також враховує майновий стан відповідача, зокрема, те, що згідно наданої ним довідки про доходи він працює адміністратором у ФОП [PERSON] та отримує щомісяця заробітну плату у розмірі 1200,00 гривень (а.с.131). У зв'язку з цим, суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача завдану йому моральну шкоду у розмірі 450,00 гривень (3000 - 2550 = 450). Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Так як задоволена основна вимога позивача, який був звільнений від сплати судового збору при подачі позову, з відповідачів повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач просив суд стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» матеріальну шкоду у розмірі 11629,52 гривень. У зв'язку з тим, що позов в цій частині підлягає задоволенню частково, а саме на суму 11515,45 гривень, тому з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» повинен бути стягнутий судовий збір в дохід держави за вимогу матеріального характеру у розмірі 227,15 гривень (11515,45 х 229,40 / 11629,52 = 227,15 гривень). Також позивач просив суд стягнути моральну шкоду з ВАТ НАСК «Оранта» у розмірі 2500,00 гривень, а з [PERSON] - 7500,00 гривень, що разом становить 10000,00 гривень. У зв'язку з тим, що позов в цій частині підлягає задоволенню частково, а саме на суму 2950 гривень (з ВАТ НАСК «Оранта» - 2500,00 гривень, а з [PERSON] - 450,00 гривень), тому з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» повинен бути стягнутий судовий збір за вимогу морального в дохід держави у розмірі 28,68 гривень (2500 х 114,70 / 10000 = 28,68 гривень), а з [PERSON] - у розмірі 5,16 гривень (450 х 114,70 / 10000 = 5,16 гривень). На підставі викладеного,

Outcome: partial