Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів на утримання дружини В обґрунтування позову позивач вказав, що 21 травня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського МРУЮ Вінницької області зареєстровано розірвання шлюбу між ним та [PERSON] Від спільного проживання вони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з матірю та на утримання якого він сплачує аліменти у встановленому законом розмірі. 09 березня 2010 року рішенням Козятинського міськрайонного суду з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання, в розмірі 750 гривень, щомісячно, до досягнення сином трьохрічного віку. Він не заперечував проти такого рішення, оскільки відповідачка перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною і потребувала матеріальної допомоги. На даний час [PERSON] працює консультантом Козятинського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» та має стабільний заробіток, тобто, її працездатність повністю відновлена і тим самим відпала основна підстава, на якій ґрунтувалося рішення суду, про стягнення з нього аліментів на її утримання. В даний час відповідачка проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, який, як йому відомо, ніде не працює, що дає йому підстави сумніватися в тому, що стягнуті з нього аліменти використовуються на поліпшення матеріального становища відповідачки, а не її співмешканця. Як наголошується в ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Отже він вважає, що його обовязок по утриманню колишньої дружини припинився. Крім того, ч. 2 ст. 82 СК України передбачено, що якщо після припинення права на утримання виконання рішення суду про стягнення аліментів буде продовжуватися, всі суми, одержані, як аліменти, вважаються такими, що одержані без достатньої правової підстави і підлягають поверненню у повному обсязі. Оскільки, після відновлення працездатності відповідачки, відпала правова підстава для стягнення, виплачені їй грошові суми це вже не аліменти, а тому відповідно до ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню як такі, що одержані без достатньої правової підстави. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і підтвердив обставини викладенні в ньому. Відповідачка - [PERSON] позову не визнала і пояснила, що її колишній чоловік звернувся до суду з позовом про припинення сплати аліментів та повернення зайво сплачених сум. Як жінка та матір малолітньої дитини вона не може погодитися з вимогами позивача, оскільки вважає, що вони є безпідставними і такими, що суперечать діючому сімейному законодавству. Саме з урахуванням інтересів дитини, суд, відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, цілком справедливо задовольнив 09 березня 2010 року її позов про стягнення з позивача на її користь аліментів на утримання дружини після народження дитини у розмірі 750 грн., щомісячно, з урахуванням вимог ЗУ «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20 жовтня 2009 року. У роз'ясненні положення ст. 84 СК України науковці наголошують, що право на аліменти у дружини - матері існує паралельно з правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто, з чоловіка - батька дитини аліменти можуть одночасно стягуватися за двома правовими підставами: на дружину, як з чоловіка, за безсонні ночі дружини і на дитину - як з батька. Право - воно або є, або його немає, і оскільки воно в правовому полі існує і прямо передбачено положенням ч. 2 ст. 84 СК України, саме право на отримання аліментів від чоловіка на утримання дружини до досягнення її дитиною трирічного віку, у відповідності до вимог ст. 21 Конституції України є невідчужуваним та непорушним. Посилання позивача у позові на те, що вона розпочала працювати і отримувати додатковій заробіток, у зв'язку з чим він вважає, що моє право на отримання аліментів, як на дружину по досягненні дитиною трирічного віку нібито припинилося, є, на її погляд, повністю безпідставним, оскільки законом, а саме, частиною 4 ст. 84 СК України прямо передбачено - «Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу». Як вбачається зі змісту Довідки про доходи від 23.07.2010 року надану позивачем по справі, як додаток до позову, його щомісячний заробіток в середньому складає 3 800 грн. Вважає, що її колишній чоловік, який, досі з незрозумілих їй підстав, покинув її, як жінку, дружину та матір малолітньої дитини на призволяще, може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини в якості аліментів, до досягнення їхньою дитини трирічного віку, так як дитина проживає разом з нею і вона особисто піклується нею. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні надав суду аналогічні пояснення в заперечення позову. Заслухавши сторони, свідка, давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 21 травня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського МРУЮ Вінницької області зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами. Від спільного проживання сторони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з матірю та на утримання якого позивач сплачує аліменти в розмірі ? частини свого заробітку (доходу). 09 березня 2010 року рішенням Козятинського міськрайонного суду з позивача на користь відповідачки - [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання, в розмірі - 750 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною трьохрічного віку. В даний час позивач не має змоги в повному обємі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років, оскільки він сплачує аліменти на дитину в розмірі ? частини свого заробітку (доходу) по яких заборгованності не має. Крім того, вже на момент розгляду справи в суді наявна заборгованність по сплаті аліментів на утримання дружини, станом на 01.10.2010 року, в сумі 1743, 77 гривень, що підтверджено довідкою ВП Козятинський загін воєнізованої охорони № 2/1032 від 11.10.2010 року. Відповідно до довідки про доходи позивача № 2/728 від 23.07.2010 року показані доходи позивача, що нараховані, при цьому з них не відокремлені податки та збори, а також, не виділено, скільки позивач отримав заробітку в натуральній формі, тобто це його сукупний нарахований дохід, а тому, посилання відповідачки на те що її колишній чоловік отримує великі доходи і може сплачувати кошти на її утримання є безпідставними, оскільки спростовують письмовими доказами, знову ж таки довідкою з місця роботи позивача, яка вказує на уже наявну заборгованність по оплаті коштів на утримання відповідачки. Крім того, згідно поданої відповідачкою довідки вона з 06.07.2010 року почала працювати консультантом в Козятинському відділенні ПАТ «ПриватБанк» і отримує на думку суду належну заробітну плату 2182, 88 грн., щоб мати змогу себе утримувати, тобто, вона має стабільний заробіток і повністю відновила свою працездатність. Частина 9 ст. 7 СК України вказує на те, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Ст. 84 ч. 4 СК України прямо передбачено право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тобто, право на утримання дружини виникає та діє при наявності головної обєктивної обставини можливості надання чоловіком такої допомоги. Суд задовільняючи позов, вважає, що кошти на утримання дружини, які сплатив позивач починаючи з 06.07.2010 року підлягають повернення позивачу, як такі, що отримані відповідачкою без достатньої правової підстави. Ця норма кореспондована в ст. 1212 ч. 1 ЦК України, в якій вказано, що особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Outcome: approved