Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів Тернопільської міської ради, [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Лілії Іванівни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог, з врахуванням поданої заяви про зміну підстав позову, вказує на наступні обставини. [INFO] помер дядько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з ряду нерухомого майна, в тому числі 3/4 частин житлового будинку [ADDRESS] . За життя, 11 серпня 1979 року [PERSON] зробив заповіт, яким заповів позивачу 1/4 частину зазначеного будинку. Спадкоємці, які прийняли спадщину, чи які подали протягом шестимісячного терміну заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] на даний час відсутні. Позивач постійно проживає у Канаді, однак 12 липня 2019 року прибув в Україну та 22 липня 2019 року подав до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.I. заяву про прийняття спадщини за законом після смерті своєї двоюрідної сестри і дочки [PERSON] - [PERSON] , померлої [INFO] , тоді і дізнався від нотаріуса про наявність заповіту, складеного [PERSON] на його користь. Тому у встановлений строк вчасно подати заяву за місцем відкриття спадщини в нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] позивач не зміг. З врахуванням наведеного, просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Ухвалою суду від 18 листопада 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 24 січня 2020 року позивач подав заяву про зміну підстав позову, яка прийнята судом. Ухвалою суду від 31 січня 2020 року було залучено до участі у справ третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Лілію Іванівну. Ухвалою суду від 30 червня 2020 року за клопотанням позивача залучено співвідповідача [PERSON] . 16 грудня 2019 року судом отримано від представника відповідача Тернопільської міської ради - Олійник О.О. відзив на позовну заяву у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивач міг звернутись вчасно із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебував на території України з 05.10.2018 року по 12.10.2018 року, а тому [PERSON] не доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки наведені у позові обставини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення цих дій. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Семененко О.В. 16 січня 2020 року подано відповідь на відзив представника відповідача у якій представник вказує на те, що позивач є громадянином Канади та постійно проживає в цій країні, а спадкодавець - [PERSON] проживав та був зареєстрований в м. Тернополі. Про смерть дядька [PERSON] дізнався в листопаді 2018 року, після чого прибути в Україну зміг в липні 2019 року. Про наявність заповіту в його користь позивач дізнався від нотаріуса у липні 2019 року, коли звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 15 липня 2020 року судом отримано від представника відповідача [PERSON] - адвоката Вавріва В.Б. відзив на позовну заяву у якому останній заперечує щодо задоволення позовних вимог посилаючись на наступні обставини. [PERSON] не є спадкоємцем за заповітом від 11 серпня 1979 року на 1/4 житлового будинку в [ADDRESS] , оскільки цю частину майна [PERSON] , ще за свого життя, 19 липня 1982 року подарував позивачу. Таким чином, з моменту дарування 1/4 вказаного жилого будинку, [PERSON] залишався власником лише 3/4 частини даного будинку. 01 червня 1985 року [PERSON] склав заповіт на 3/4 жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] , ще до моменту відкриття спадщини після померлого [PERSON] , так і не прийнявши спадщину за заповітом. Таким чином, склавши 01 червня 1985 року новий заповіт на 3/4 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель в [ADDRESS] , [PERSON] фактично скасував попередній заповіт від 11 серпня 1979 року на 1/4 частину жилого будинку. Крім того, представник відповідача у своєму відзиві зазначає, що жодних непереборних обставин чи інших перешкод прибуття в Україну для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини за заповітом в позивача не було (жодних документальних підтверджень наявності таких обставин позивачем не долучено до позовної заяви), як і не було жодних перешкод надіслати з Канади нотаріусу, за місцем відкриття спадщини, свою заяву про прийняття спадщини, з наступним її оформленням відповідно до «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Не наводить позивач в позовній заяві й жодних об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення ним дій для подання заяви про прийняття спадщини. Представник позивача [PERSON] - адвокат Семененко С.М. в судовому засіданні позов та відповідь на відзив представника відповідача Тернопільської міської ради підтримав з підстав в повному обсязі. Представник відповідача Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав відзив на позовну заяву в якому заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ваврів В.Б. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І. у судове засідання не з`явилась, подавши суду письмові пояснення, згідно яких вказала, що при прийнятті рішення покладається на думку суду. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. [PERSON] помер [INFO] в м. Тернополі, про що Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до дублікату Реєстраційного посвідчення, яке видано 13 липня 1982 року Начальником Тернопільського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, цілий житловий будинок з надвірними побудовами [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору дарування, посвідченого Тернопільською держнотконторою 08 грудня 1967 року за реєстровим № 2-7557 та записано в реєстрову книгу за № 1778. На звороті даного реєстраційного посвідчення міститься запис нотаріуса, згідно якого 19 липня 1982 року по реєстру №1-5620 [PERSON] подарував [PERSON] ј жилого будинку по [ADDRESS] . [PERSON] подарував [PERSON] 1/4 житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] та складається в цілому з житлового будинку, сараю і вбиральні, що підтверджується Дублікатом Договору Дарування від 19 липня 1982 року, який посвідчений Державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори - в.о. завідувача Державного нотаріального архіву Тернопільської області. 23 жовтня 2019 року Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І. надано відповідь на усне звернення [PERSON] з якої вбачається, що позивач являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , однак у шестимісячний строк [PERSON] не подав заяву про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину. 14 березня 2019 року заведена спадкова справа № 16/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивач [PERSON] , 17 липня 2019 року звернувся до Приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до наданої інформації Державним нотаріальним архівом Тернопільської області № 180/01-21 від 21.03.2019 року, заповіти від імені [PERSON] , 1937 року народження, посвідчені Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою 11.08.1979 року за реєстровим № 1-6655 в користь [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою 01.06.1985 року за реєстровим № 3-2116 в користь [PERSON] на 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , про що видано свідоцтво про смерті серії [NUMBER] . У спадковій справі №16/2019 приватного нотаріуса Терещук Л.І., яка була заведена після померлого [INFO] [PERSON] міститься заява дочки - [PERSON] від 14 березня 2019 року про прийняття спадщини за законом та за заповітом та заява [PERSON] про прийняття спадщини від 17 липня 2019 року. Довідкою від 06.02.2019 року ТзОВ «Коменерго-Тернопіль» підтверджено що із [PERSON] проживали та прописані [PERSON] - мати, [PERSON] - батько. Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І. 05 листопада 2019 року за вих. №520/01-12 направляв запит до Державного нотаріального архіву Тернопільської області про надання спадкоємцю [PERSON] дублікату заповіту, складеного від імені [PERSON] . Як вбачається із дублікату заповіту від 11 серпня 1979 року, складеного [PERSON] , 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] заповів [PERSON] . Даний дублікат виданий 07 листопада 2019 року державним нотаріусом першої Тернопільської державної нотаріальної контори. Встановлено що [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] 14 березня 2019 року подала до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І. заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Також, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] , 19 вересня 2019 року звернулась до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті племінниці [PERSON] . [PERSON] відмовилась під прийняття спадщини після смерті [PERSON] в користь [PERSON] . Також, позивач [PERSON] 17 липня 2019 року подав заяву про прийняття спадщини за законом після смерті двоюрідної сестри [PERSON] . У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України). Частиною 1 статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Ч.ч. 1, 2, 4 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з п.п. 1 п. 1.1, 2.2, 2.3, 4.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивач постійно проживає за межами України, а саме в Канаді, є спадкоємцем за заповітом після смерті його дядька [PERSON] та має право на спадкування, однак на момент смерті не проживав разом із спадкодавцем та із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку до нотаріуса не звертався та пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та необізнаністю про наявність заповіту, складеного на його користь, про який йому стало відомо 17 липня 2019 року. Суд відкидає заперечення відповідачів про те, що позивач мав змогу вчасно подати заяву про прийняття спадщини за заповітом, оскільки перебував на території України з 05.10.2018 по 12.10.2018 року як необґрунтовані та оскільки ними не було підтверджено жодними належними та допустимими доказами, що позивач був обізнаний про наявність даного заповіту раніше, ніж про це вказує позивач. Також, судом встановлено, що нотаріусом 14 березня 2019 року було з`ясовано про наявність чинних заповітів, про що свідчить інформаційна довідка із Спадкового реєстру від 14 березня 2019 року, однак матеріли спадкової справи не містять відомостей про здійснення повідомлення спадкоємця за заповітом про прийняття спадщини, зокрема, шляхом поміщення оголошення у пресі. Враховуючи, що позивач був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, під час заведення спадкової справи після смерті спадкодавця [PERSON] за заявою його дочки [PERSON] нотаріусом було з`ясовано про наявність чинних заповітів, однак ним не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Також заперечення відповідача [PERSON] та її представника з приводу того, що заповіт, складений заповіт від 11.08.1979 року за реєстровим № 1-6655 спадкодавцем [PERSON] на користь позивача був скасований після складення заповіту від 01.06.1985 року за реєстровим № 3-2116 в користь [PERSON] суд не бере до уваги з тих підстав, що встановлення чинності заповіту на момент відкриття спадщини згідно ч. 4 ст. 1236 ЦК України, визначення часток у спадщині, видання свідоцтв про право на спадщину належить до компетенції нотаріуса, право на тлумачення заповіту належить спадкоємцям та не є предметом цього спору. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Враховуючи, що існування зазначених обставини не дало позивачу об`єктивної можливості для звернення у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та позивачем пропущено незначний строк, суд вважає, що позов слід задовольнити та визначити позивачу додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини після смерті його дядька [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved