Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 06.10.2013 відповідач взяв в борг у позивача гроші в розмірі 4000 грн., які зобов»ячався повернути до 20:00 год. 07.10.2013. До теперішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу. 01.02.2014 на адресу відповідачу було направлено претензію від 27.01.2014 з вимогою в 10-денний термін з моменту одержання претензії повернути гроші. Станом на 07.03.2014 розмір процентів за користування грошовими коштами становить 108 грн. 69 коп. Станом на 07.03.2014 загальна сума боргу відповідача становить 4236, 51 гр. Тому просив стягнути з відповідача 4236, 51 гр. заборгованості та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 06.10.2013 відповідач взяв в борг у позивача гроші в розмірі 4000 грн., які зобов»язався повернути до 20:00 год. 07.10.2013, що підтверджується розпискою від 06.10.2013. В силу статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1049 ч.1 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як встановлено ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. 01.02.2014 на адресу відповідачу було направлено претензію від 27.01.2014 з вимогою в 10-денний термін з моменту одержання претензії повернути гроші. Оскільки у розписці не зазначений розмір процентів за користування грошовими коштами, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ у відповідності до правил ч.1 ст. 1048 ЦК України та станом на 07.03.2014 розмір процентів за користування грошовими коштами становить 108 грн. 69 коп. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов»язання, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Станом на 07.03.2014 загальна сума боргу відповідача становить 4 236 грн. 51 копійка, що складається з: 4000 грн. - основна сума боргу, 108, 69 коп. проценти за користування грошовими коштами; 76, 84 грн. інфляційні втрати; 50, 98 грн. - 3% річних. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України суд судові витрати покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved