Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, вказуючи, що 05.03.2017 року приблизно о 23-00 год. відповідач [PERSON], знаходячись у дворі домоволодіння № 25/1 по вул. Центральна в с. Малинівка Нікольського району Донецької області, скоїв крадіжку належного йому майна на загальну суму 401,80 грн. За даним фактом відповідач притягнутий до кримінальної відповідальності та 23.08.2017 року засуджений Володарським районним судом Донецької області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт. На досудовому слідстві та в суді першої інстанції він, як потерпілий, цивільний позов про відшкодування спричиненого йому матеріального збитку та моральної шкоди не заявляв. Також зазначає, що діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, оскільки порушився його звичайний уклад життя, тривалий час він не міг користуватися належним йому майном, повинен був звертатися до правоохоронних органів та суду, а відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати спричинену йому шкоду. Моральну шкоду, спричинену неправомірними діями відповідача, він оцінює в розмірі 10000,00 грн. В звязку з чим просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Позивач [PERSON] під час судового розгляду справи позовні вимоги по підставам, викладеним у позовній заяві, підтримав у повному обсязі та на полягав на їх задоволенні. Також пояснив, що після вчинення відповідачем крадіжки його майна, а саме металевих виробів з території його домоволодіння на суму 401,80 грн., він зазнав моральних страждань, що полягали в тому, що він тривалий час не міг користуватися належним йому майном, яке має для нього важливе, функціональне значення. Відповідач в свою чергу є його сусідом та висказує йому претензії щодо його засудження. З 22.11.2017 року відповідач відмовляється відшкодувати спричинену йому моральну шкоду. Крім цього пояснив, що викрадені речі йому повернуті, але вважає, що відповідач у нього викрав більше майна ніж зазначено у вироку суду, яке йому не повернуто. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання неодноразово не зявився посилаючись на зайнятість в судових засіданнях при розгляді інших судових справ. Надав суду письмові пояснення в яких позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Слід зазначити, що з причини неявки представника позивача, судовий розгляд справи неодноразово переносився на іншу дату. Позивачу було розяснено обовязок забезпечення явки свого представника до суду для участі в розгляді зазначеної цивільної справи та наслідки незабезпечення прибуття в судове засідання свого представника. Проте позивач не забезпечив явку в судове засідання свого представника та не виявив бажання скористатися послугами іншого представника, а тому суд відповідно до положень ст. 223 ЦПК України розглянув справу без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку відзиву на позовну заяву не подав, але під час судового розгляду справи пояснив, що предявлені до нього позовні вимоги позивача [PERSON] визнає частково, а саме згоден відшкодувати позивачу суму спричиненої йому моральної шкоди в розмірі 1000 грн., решта частина заявлених позовних вимог на суму 9000 грн. є необґрунтованою та безпідставною, а тому просив в цій частині позов залишити без задоволення. Крім цього пояснив, що дійсно він скоїв крадіжку майна з території домоволодіння, яке належить [PERSON] на суму 400 грн., проте, це був металобрухт, а не металеві вироби, які мають функціональне значення як зазначає позивач. Він пропонував позивачу в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 500 грн., від отримання яких останній відмовився. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що 05.03.2017 року приблизно о 23-00 год. [PERSON], перебуваючи на подвірї домоволодіння № 25/1 по вул. Центральна в с. Малинівка Нікольського району Донецької області, яке належить [PERSON], діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, викрав металобрухт загальною вагою 82 кг у вигляді металевої секції забору, яка складається з металевого куточка і сітки рабиці, металевої сітки з ліжка, листа товщиною 2,5 мм розміром 1,2х2,5 м, а також трьох металевих кутків, спричинивши [PERSON] матеріальну шкоду на суму 401,80 грн., зазначені речі повернуті потерпілому [PERSON] за що [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт, що не заперечується сторонами та підтверджується вироком Володарського районного суду Донецької області від 23.08.2017 року, який набув чинності. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, а також у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. У відповідності до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.\~\~\~ Також відповідно ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд вважає доведеним, що діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у порушенні його звичайного укладу життя, не можливістю користуватися, невеликий проміжок часу, належним йому майном, у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку із протиправною поведінкою відповідача щодо нього. Проте, враховуючи характер та обсяг душевних страждань позивача, які він зазнав в звязку з нетривалою відсутністю його майна, а також усі обставини справи у їх сукупності та співставленні, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення та його наслідків, беручи до уваги доводи відповідача про часткове визнання предявлених до нього позовних вимог, суд вважає за можливе відшкодувати позивачу спричинену йому неправомірними діями відповідача моральну шкоду в розмірі 1000 грн., що є розумним, достатнім і справедливим, задовольнивши позовні вимоги саме в цій частині. В решті частини позовних вимог, слід відмовити, оскільки стороною позивача не доведено, що повернуте йому після викрадення майно є пошкодженим, воно в повній мірі має для нього важливе функціональне значення та за час його відсутності у позивача суттєво змінився звичайний уклад його життя що йому завдало певного обсягу моральних страждань. Також слід зазначити, що суд вважає не доведеними доводи позивача, що відповідач у нього здійснив крадіжку майна в більшому розмірі а ніж встановлено вироком суду, оскільки зазначена обставина останнім не визнається, а позивачем з цього приводу не надано суду жодних доказів. Позивач при зверненні до суду не сплатив судовий збір, сума якого на час подачі позову складала 1600 грн. Під час судового розгляду встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи, а тому він звільняється від сплати зазначених судових витрат. Між тим, суд задовольнив 10% заявлених позивачем позовних вимог від суми 10000 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору пропорційна розміру задоволених позовних вимог в розмірі 160 грн., решта суми судового збору пропорційна розміру позовних вимог, в яких позивачу відмовлено, підлягає компенсуванню за рахунок держави.

Outcome: partial