Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу , мотивуючи тим , що 06.08.2004 року між ним та відповідачем у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції , зареєстровано шлюб, актовий запис № 480 . В шлюбі мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір»ю та в разі розірвання шлюбу залишається проживати з нею. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинено з лютого 2016 року .Спільне життя не склалося з-за відсутності взаєморозуміння . Примирення та збереження сім»ї не можливе. Спору про місце проживання доньки та майновий спір на даний час відсутні . Прохає розірвати шлюб . Шлюб у сторін перший . Позивачем [PERSON] до судового засідання подано заяву про розгляд справи в його відсутності , позовні вимоги підтримав повністю та прохав задовольнити . Відповідач [PERSON] до судового засідання подала заяву про розгляд справи в її відсутності ,позовні вимоги визнала повністю. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення, так як спільне життя подружжя суперечить всім моральним та етичним нормам сімейного законодавства, між сторонами відсутнє взаєморозуміння. У Рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп роз'яснено, що частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Спільним особистим законом подружжя, які є громадянами України, незалежно від місця їхнього постійного проживання є право України, а тому розірвання шлюбу між ними здійснюється за законодавством України. Припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу . Відповідно до статей 109 - 110 СК розірвання шлюбу за рішенням суду можливе як за спільною заявою подружжя, так і за заявою одного з подружжя. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка . Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини , прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо одруження , під час шлюбу та під час його розірвання . Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу , то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам , що є неприпустимим. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами , внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 , про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру , що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання Україна , ратифікувавши Конвенцію про права дитини , визнала принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини , найкращі інтереси якої є предметом їх основного піклування ( ст..18 Конвенції ) . На час розгляду справи спір з ким вразі розірвання шлюбу залишається проживати малолітній син та майновий спір - відсутні . Відповідно до ч 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя , який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу , що розривається .

Outcome: approved