Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідачки, на його користь, безпідставно отриманих коштів в сумі 25000 грн. 00 коп., відшкодування 3% річних у сумі 3225 грн.40 коп., інфляційного відшкодування у сумі 16120 грн. 94 коп., а всього на загальну суму 44346 грн., 34 коп. Позивач посилався на те, що 01 серпня 2010 року з метою придбання житлового будинку, та земельної ділянки, що розташовані в с. Ковтуни, по вул.. Корольова,11, Золотоніського району, Черкаської області ним були передані [PERSON], грошові кошти у сумі 14000 грн., 00 коп. В свою чергу [PERSON], взяла на себе зобовязання належним чином оформити документи, необхідні для укладання договору купівлі-продажу майна у нотаріуса. 30.08.2011 року позивач передав [PERSON] та [PERSON], за купівлю вищевказаного будинку та земельної ділянки 11000 грн. Протягом тривалого часу [PERSON] не спромоглася фактично оформити відповідні документи, що посвідчують право власності на відчужувані земельну ділянку та будинок, а також не мала повноважень на оформлення договору- купівлі продажу вказаного майна. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду по справі № 695/422/13-ц встановлено, що [PERSON] не є власником садиби в с. Ковтуни по вул. Корольова, 11, та не мала повноважень на укладення договору купівлі-продажу будинковолодіння. Позивач вважає, що відповідач безпідставно набула кошти, а тому він позивається до суду про їх повернення із нарахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачки безпідставно отримані кошти в сумі 25000 грн. 00 коп., відшкодування 3% річних у сумі 3393 грн.78 коп., інфляційне відшкодування у сумі 21754 грн. 80 коп., відсотки за безпідставне користування чужими коштами в сумі 11793 грн. 66 коп., а всього на загальну суму 61942 грн. 44 коп. Позивач вказував на те, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду розписки були визнані недійсними. \~ Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та заперечував проти його задоволення, вказавши, що між сторонами під час укладання розписки та угоди виникли правовідносини, що регулюються нормами зобовязального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України. Грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано відповідачем як предмет договору. Вказував, що позивачем не надано доказів визнання укладених правочинів недійсними, або їх розірвання, а тому посилання позивача на вимоги ст.. 1212 ЦК України є безпідставними, так як у сторін існували договірні відносини. Суд, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з розпискою від 01 серпня 2010 року відповідач [PERSON], отримала від позивача [PERSON] три тисячі гривень, як завдаток за продану йому хату та прилеглі споруди, наступні одинадцять тисяч гривень відповідачка отримала 22 серпня 2010 року. Відповідно до угоди від 30.08.2011 року, укладеної між сторонами по справі, [PERSON], зобовязувалась до 20 листопада 2011 року оформити державний акт на право власності на земельну ділянку та на документи на будинок по вул.. Корольова,11 у с. Ковтуни та після отриманих документів здійснити нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу садиби по вул.. Корольова,11 у с. Ковтуни, на що отримала від [PERSON] одинадцять тисяч гривень. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.07.2013р. по справі №695/422/13-ц за позовом [PERSON] до Білостоцької [PERSON], третя особа: Ковтунівська сільська рада про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним було встановлено, що сторонами по справі повністю виконані істотні умови договору, а саме позивач, як покупець сплатив обумовлені кошти за придбане майно та прийняв майно від продавця, на що сам і вказав у судовому засіданні, що отримав від відповідача ключі від будинку, а продавець зі свого боку отримала кошти за це майно та передала його у володіння покупцю [PERSON] За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Аналізуючи положення частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України суд приходить до висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як вбачається з матерiалiв справи, відповідач набула майно за існування достатніх правових підстав на підставі правочинів, які на час розгляду справи не були в установленому порядку скасовані, визнані недійсними, змінені, припинені або були взагалі відсутні. Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору. Твердження позивача про те, що згідно з рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.07.2013р. по справі №695/422/13-ц, яким у задоволенні вимог [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним було відмовлено, і тим самим визнано розписки недійсними, є помилковим, оскільки невизнання договору купівлі-продажу будинку дійсним не тягне за собою недійсність укладених між позивачем та відповідачкою правочинів. За таких обставин, враховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну недійсним або його розірвання не надано, суд дійшов висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України. Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Таких висновків дійшов і Верховний Суд України, виклавши правову позицію ( Постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року №6-88цс13 та Постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року №6-122цс14 ) де чітко зазначено, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно позивачу. Суд приходить до висновку, що підстави для повернення безпідставно набутих коштів відсутні, а тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed