Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; поділити майно позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши позивачу наступне майно: Мотоцикл YAMAHA XV 1700, номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , вартістю 200 000 грн; відповідачу по справі виділити наступне майно: на загальну суму 0 грн., суму судових витрат стягнути з відповідача на користь позивача. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 лютого 2011 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Спільних дітей від цього шлюбу подружжя не має. Кожний з подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, внаслідок чого останніми роками постійно виникали сварки. Більше ніж півроку сторони припинили шлюбні стосунки, перестали жити разом та вести спільне господарство. За час шлюбу подружжя придбало наступне майно: мотоцикл Yamaha XV 1700, номер [NUMBER] , vin [NUMBER] , вартістю 200 00 грн, що підтверджується висновком про вартість майна від 10.12.2018. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, поділ майна подружжя, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна, повернуто [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року задоволено заяву [PERSON] про повернення судового збору. 24 липня 2019 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача [PERSON] із долученням копій відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Листом Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року відповідачу роз`яснені положення Цивільного процесуального кодексу України щодо порядку та змісту подання заяв по суті справи, а також роз`яснено, що у разі не подання доказів надсилання учасникам справи копій письмових доказів, останні у відповідності до вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України не будуть братися судом до уваги. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів. Цього ж дня ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрити підготовче провадження у цій справі та призначено її до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. У судовому засіданні представника позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав позов з підстав, викладених у ньому та просив повністю задовольнити. Зазначив, що сторони не проживають разом та не підтримують шлюбні стосунки з лютого 2018 року. Лише позивач дбав про матеріальний та душевний добробут родини. Подружжя проживало у квартирі відповідача, однак все що придбавалося - інтер`єр, меблі, техніка, було придбано за кошти позивача. Мотоцикл був придбаний 03.09.2015 та зареєстрований на відповідача за її вимогою, все майно реєструвати на неї. Мотоцикл для позивача є не просто майном та транспортним засобом, це друг. Вважає, що відповідач із помсти не віддає мотоцикл позивачу, влітку він не мав можливості проїхатися на ньому. В даному випадку вважає, що відповідач не надала доказів того, що вона працювала та приймала участь у придбанні спірного майна, а тому у суду є всі підстави відійти від рівності часток подружжя, та визнати за позивачем право власності на спірний мотоцикл. Представника відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні визнала позовні вимоги у частині розірвання шлюбу, оскільки сторони з травня 2018 року не проживають разом, спільного господарства не ведуть. В частині позовних вимог про поділ спільного сумісного майна - мотоциклу, що, оскільки таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, про що зазначає сам позивач, придбаною на спільні кошти подружжя, а позивач не ставить вимог про визнання такого майна його особистою власністю, то вказане майно має бути поділено між подружжям порівну, по Ѕ частині за кожним із подружжя. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, які, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Вислухавши позицію представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітету Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області 14 лютого 2011 року, про що складено відповідний актовий запис за № 02. Дітей від шлюбу сторони не мають. Згідно із положеннями ч. 2 ст. 36 та ст. 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання з лютого 2018 року та з цього часу не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позов в частині розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині поділу спільного майна подружжя, то суд зазначає наступне. Згідно із інформацією Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 19.07.2019 № 31/26-444Аз за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів транспортний засіб мотоцикл Yamaha XV 1700, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] , 11.09.2015 у ВЕР ДАІ № 4 м. Києва на підставі довідки-рахунок ААЕ № 360869 від 03.09.2015 ТОВ «Дозор Актив» було зареєстровано на ім`я [PERSON] . Відповідно до висновку про вартість майна мотоцикла Yamaha XV 1700, складеного 10.12.2018 суб`єктом оціночної діяльності « [PERSON] », ринкова вартість об`єкта оцінки - мотоцикла Yamaha XV 1700, 2009 р. випуску, № [NUMBER] , становить 200 000,00 грн. Даними податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2013-2016 р.р. підтверджується, що позивач [PERSON] у вказаний період здійснював підприємницьку діяльність та отримував доходи від неї. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, вказаний транспортний засіб - мотоцикл був придбаний сторонами за час їх шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно із ч.ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Частиною 3 ст. 370 Цивільного кодексу України визначено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, з огляду на норми чинного законодавства, в розрізі даного спору, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, закріплення адекватного захисту права або інтересу, враховуючи те, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, суд вважає придбаний у період шлюбу між сторонами транспортний засіб - мотоцикл YAMAHA XV 1700, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . При цьому вирішуючи питання щодо поділу такого майна. Судом не встановлено обставин, визначених в ч. 2 ст. 70 СК України, за якими суд мав би відступити від засади рівності часток подружжя, оскільки стороною позивача не доведено, що відповідач не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, приховала, знищувала чи пошкоджувала спільне майно, витрачала його на шкоду інтересам сім`ї. За вказаних обставин, суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину транспортного засобу - мотоцикл YAMAHA XV 1700, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] , та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину транспортного засобу - мотоцикл YAMAHA XV 1700, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. З огляду на часткове задоволення позову, в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача, в межах задоволених позовних вимог, підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 352,40 грн.

Outcome: partial