Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] Державної автомобільної інспекції УМВС України в Черкаські області, Державного підприємства МВС «Черкаси Інформ - Ресурси», треті особи: відділ Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Київ, [PERSON] Державної автомобільної інспекції Головного управління внутрішніх справ у м. Києві, [PERSON], [PERSON] В»ячеславович, про визнання добросовісним набувачем та власником майна, про зобовязання вчинити дії. Свої вимоги мотивує тим, що 03.05.2008 року на торгівельному майданчику Київського міського автомобільного ринку «Центральний» він набув за 7400 доларів США право володіти, користуватись та розпоряджатись автомобілем марки БМВ 524, 1990 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Права позивачу були надані згідно нотаріальної довіреності від 03.05.2008 року та на підставі розписки від 03.05.2008 року. 21.10.2008 року позивач, маючи намір здійснити перереєстрацію автомобіля на одного з членів родини, сплатив обов'язкові платежі та збори та звернувся із заявою про зняття з обліку автомобіля марки БМВ 524,1990 року випуску. Державний реєстраційний номер [NUMBER] до відділу [PERSON] ДАІ ГУ МВС м. Києва. Проте йому було відмовлено у реєстрації через наявність арешту на зазначений вище автомобіль. 04.08.2009 року позивач повторно звернувся з заявою про зняття з обліку автомобіля марки БМВ 524, 1990 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] до відділу [PERSON] ДАІ ГУ МВС м. Києва, в чому йому було знову відмовлено. Позивач вказує, що арешт або інше публічне, приватне обтяження фактично не знаходить свого підтвердження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна МЮУ, а тому він переконаний, що вчинені відповідачами за сприянням третіх осіб сукупність дій та бездіяльності незаконні, протиправні, мають ознаки службового підроблення та зловживання службовим становищем і вчинені на шкоду позивачу. За таких обставин, позивач просить суд визнати його добросовісним набувачем та власником транспортного засобу марки БМВ 524 1990 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; зобов'язати [PERSON] ДАІ УМВС України в Черкаській області та Державне підприємство МВС «Черкаси-Інформ-Ресурси» повернути йому транспортний засіб марки БМВ 524 1990 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. В ході розгляду справи позивачем уточнено позовні вимоги, зокрема, заявою від 20.04.2015 року позивач просив суд визнати його добросовісним набувачем та власником транспортного засобу марки БМВ 524 1990 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; зобов'язати [PERSON] ДАІ УМВС України в Черкаській області та Державне підприємство МВС «Черкаси-Інформ-Ресурси» безоплатно повернути йому транспортний засіб марки БМВ 524 1990 року випуску, № кузова (рама, шасі) WBAHA 51090ВА66594, державний номерний знак [NUMBER]; зобов'язати управління Державної автомобільної інспекції головного управління Міністерства Внутрішніх Справ у м. Києві безоплатно та без проходження процедур огляду автомобіля марки БМВ 1990 року випуску, № кузова (рама, шасі) WBAHA 51090ВА66594, державний номерний знак [NUMBER] виконати операцію «Зняття ТЗ з обліку для реалізації» та видати транзитні номерні знаки. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, пояснивши суду, що інформація про арешт і розшук автомобіля марки БМВ 1990 року випуску, ДНЗ АА8411СМ до автоматизованої інформаційної системи «Рубіж», внесена управлінням Державної автомобільної інспекції головного управління Міністерства Внутрішніх Справ у м. Києві, є неправдивою, недостовірною, юридично хибною і спростовується відповідними витягами із Державного реєстру обтяжень рухомого майна Міністерства Юстиції України, а також роз'ясненням-тлумаченням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № М-22563/6.2 від 18.12.2014 року про правову природу Державного реєстру обтяжень рухомого майна МЮУ та витягів з нього. Позивачем була оплачена у повній мірі операція «Зняття ТЗ з обліку для реалізації», також оплачені транзитні номерні знаки. Крім оплати, позивачем фактично були пройдені у повній мірі усі передбачені законодавством України процедури та огляди транспортного засобу для зняття його з обліку. Представник відповідача [PERSON] Державної автомобільної інспекції УМВС України в Черкаські області за довіреністю [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на те, що 07.06.2013 року позивач отримав від власника автомобіля [PERSON] доручення, вже тоді, як було накладено арешт та оголошено розшук майна боржника постановою ВП № 35078364 від 07.08.2013 року Деснянського РУЮ м. Київ. Вказане доручення ВТС № 724732 позивач не використав, не зняв автомобіль з обліку та не переоформив на себе по причині накладених на ТЗ арештів. Розшук майна боржника за постановами ДВС внесено до баз даних ДАІ третьою особою (УДАІ ГУ МВС України в м. Києві), а не УДАІ УМВС України в Черкаській області. Повернути ТЗ позивачу без дозволу ВДВС Деснянського РУЮ м. Київ УДАІ УМВС України в Черкаській області не може, так як, не знято виконавчою службою розшук майна. Крім цього, майданчик тимчасового утримання на якому знаходиться на зберіганні затриманий ТЗ знаходиться в користуванні Державного підприємства МВС «Черкаси-Інформ-Ресурси», яке визначає вартість послуг за зберігання. Представник відповідача Державного підприємства МВС «Черкаси Інформ - Ресурси» - [PERSON] в судовому засіданні 16.04.2015р. проти позову заперечував, посилаючись на відсутність на даний час правових підстав для повернення автомобіля позивачу. В подальшому до суду не з»явився, причини неявки суду не повідомив. Треті особи, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, в судове засідання не з»явилися, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши позивача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Вимогами пункту 3 ч. 1 статті 208 ЦК України передбачена необхідність вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передачі відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації. Відповідно до положень ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно з положеннями ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державній реєстрації та обліку підлягають призначені до експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі та інші засоби транспорту. Власники транспортних засобів зобов'язані зареєструвати їх протягом десяти днів після придбання, одержання або виникнення підстав, що потребують внесення змін у реєстраційні документи, в органах внутрішніх справ України. Відповідно до ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Письмова форма договору купівлі - продажу транспортного засобу передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1338 (з наступними змінами), якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, згідно з п. 2 яких, вони є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб. Відповідно до п. 4 зазначених Правил, перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАЇ. Згідно з п. 44 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАЇ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу. Відповідно до п. 8 зазначених Правил, правомірність придбання транспортного засобу підтверджується довідкою - рахунком, виданою за формою згідно з Додатком №1 до цих Правил; договором та іншими, посвідченими в установленому законом порядку документів, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок - рахунків є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 283. З аналізу наведених норм права вбачається, що договір купівлі-продажу транспортного засобу є укладеним з моменту його державної реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, 03.05.2008 року [PERSON] , діючи на підставі довіреності від імені [PERSON], отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 7 400 доларів США, що підтверджується розпискою, в якій зазначено «за автомобіль марки БМВ 524, державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER] 51090ВА66594». У цей же день [PERSON], діючи на підставі довіреності від імені [PERSON], видав на ім.»я [PERSON] та [PERSON], в порядку передоручення, довіреність на право розпорядження вказаним вище автомобілем. При цьому, як стверджує позивач, на день проведення розрахунку за автомобіль, були відсутні будь-які обмеження щодо вказаного рухомого майна. Позивач 21.10.2008р. та 04.08.2009р. оплатив в органах ДАІ у повній мірі операцію «Зняття ТЗ з обліку для реалізації», що підтверджується відповідними квитанціями, проте здійснити зняття ТЗ з обліку виявилося неможливим в зв»язку з наявними заборонами від органів ДВС та слідчого, про яку не було відомо на час розрахунку за автомобіль. 07.06.2013 року позивач отримав від власника автомобіля [PERSON] довіреність представляти його з питань, пов'язаних зі вчиненням правочинів, а також вчиняти правочини щодо користування, експлуатації, обміну та продажу належного йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ААС 563808 виданого УГАІ ГУ МВС України в м. Києві 10.04.2007 року автомобіль марки БМВ 524, державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER] 51090ВА66594. Оскільки за юридичним змістом довіреність від 07.06.2013 року є договором про представництво, в силу ч. 3 ст. 238 ЦК України на підставі вказаної довіреності представник не мав права укладати угоду від імені особи, яку він представляє, відносно себе особисто. Видана довіреність від 07.06.2013 року надавала позивачу лише право діяти від імені власника автомобіля і ніяких конкретних відомостей щодо ціни оспорюваного майна, щодо її сплати за це майно, як умов договору купівлі - продажу, не містить. За довіреністю право власності на передане майно до повіреного, який діє від імені довірителя, не переходить. Він може лише відчужувати це майно третім особам і повернути довірителю отримані від реалізації майна кошти. На даний час власником автомобіля марки БМВ 1990 року випуску, № кузова (рама, шасі) WBAHA 51090ВА66594, державний номерний знак [NUMBER] згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ААС563808 є [PERSON] [PERSON], як власник цього автомобіля на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ААС563808, 07.06.2013 року видав на ім'я [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на право керування цим автомобілем, строком на 3 (три) роки, яка дійсна до 07.06.2016 року. ЦК України не передбачає можливості набуття права власності на автомобіль на підставі виданої його власником довіреності іншим особам з правом повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання цими уповноваженими особами грошової суми за проданий автомобіль. Письмовий договір з дотриманням вимоги пункту 3 частини першої статті 208 ЦК щодо необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, між позивачем та власником автомобіля [PERSON], або його довіреною особою [PERSON] про купівлю-продаж спірного автомобіля не укладався. Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», також передбачена письмова форма договору купівлі-продажу автомобілів, а згідно пункту 4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відповідно до ст.. 388 ЦК України добросовісний набувач це набувач, який за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати. Аналізуючи перебіг подій щодо передачі спірного автомобіля [PERSON] суд не вбачає ознак добросовісного набувача, оскільки вказаний транспортний засіб позивач отримав від [PERSON], який діяв на законних підставах. Належних та переконливих доказів того, що [PERSON] на час передачі грошових коштів [PERSON] були вчинені дії по перевірці наявних обтяжень щодо спірного автомобіля суду не надано. Посилання позивача на відсутність таких обтяжень в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна станом на 12.01.2009р., так і в подальшому, не є достатнім доказом відсутності інших заборон на відчуження автомобіля. Так, порядок реєстрації та припинення обтяжень рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (надалі Державний реєстр) регламентується Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ст..3 Закону обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором. Вимоги до правочину, на підставі якого виникає обтяження, встановлюються законом. У ході розгляду справи достеменно встановлено, що заборона на відчуження спірного автомобіля, його арешт та розшук виникли на підставі постанови слідчих органів та органів ДВС під час виконання судових рішень. Таким чином, відомості щодо вказаних заборон відсутні у Державному реєстрі, оскільки вони не пов»язані з дією Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Виконання постанов слідчих органів та органів ДВС щодо транспортних засобів (заборона відчуження, арешт, розшук тощо) покладено на спеціально визначений законодавством орган Державні автомобільні інспекції. Доказів того, що на час передання грошових коштів позивачем [PERSON] були вчинені дії по перевірці наявних заборон на спірний автомобіль в органах ДАІ суду не надано. Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача на ст.328 ЦК України та правомірність виникнення права власності на спірний автомобіль, оскільки законом прямо встановлено інший порядок набуття права власності на автомобіль, зокрема, при його купівлі-продажу. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом вказаної норми закону, право на позов з підстав ст.391 ЦК України має власник майна, який володіє річчю, але позбавлений можливості користуватись або розпоряджатись нею. Позивач не підтвердив доказами наявність у нього права власності на спірний автомобіль, тому суд не встановив підстав вважати порушеним його право власності на цей автомобіль та відповідно для захисту цього права в судовому порядку. Пунктом 41 постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» визначено, що забороняється зняття з обліку транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова слідчого або державного виконавця про накладення арешту, а також транспортних засобів, що є речовими доказами у кримінальній справі і приєднані до неї постановою особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора або ухвалою суду. Судом враховується та обставина, що на спірний автомобіль накладений арешт для виконання зобов'язань його власника [PERSON], тому в даному випадку не виключено, що позовна заява спрямована на уникнення боржником відповідальності за борговими зобов'язаннями. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed