Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначає, що з 05.11.1985 р. по 31.01.1988 р. працював на шахті «Кочегарка» ВО «Артемвугілля» на посаді прохідника підземного з повним робочим днем під землею, з 08.02.1988р. по 02.01.1993р. працював на шахті «ім. М.І. Калініна» ВО «Артемвугілля» на посаді забійника підземного з повним робочим днем під землею, з 12.01.1993р. по 17.12.1995р. працював на шахті «ім.. Н.А. Румянцева» ВО «Артемвугілля» на посаді забійника підземного з повним робочим днем під землею, з 16.01.1996р. по 30.10.2006р. працював на шахті «ім..А.І. Гайового» ДП «Артемвугілля» на посаді забійника підземного та гірничого робітника очищувального забою підземного з повним робочим днем під землею. 04.11.1998р. внаслідок нещасного випадку на виробництві він отримав трудове каліцтво. Після проходження тривалого курсу лікування йому встановлено 10 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом. Довідкою МСЕК від 08.04.2002 р. позивачу встановлено 10% стійкої втрати працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом від 04.11.1998р. 09 липня 2003 року було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання - вібраційна хвороба. 02.08.2006 року підприємством був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання - хронічний бронхіт. Згідно висновку МСЕК від 22.02.2006 року № 053009 позивачу встановлено за сукупністю 30% стійкої втрати працездатності безстроково, з яких 20% за вібраційною хворобою, 10% за наслідками трудового каліцтва. Згідно висновку МСЕК від 04.09.2006р. позивачу встановлено за сукупністю 65% стійкої втрати працездатності безстроково, з яких 20% за вібраційною хворобою, 10% за наслідками трудового каліцтва та 35% за наслідками хронічного бронхіту. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва йому завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу погіршення життєвих умов. Позивач внаслідок ушкодження здоров'я, заподіяних під час виконання їм трудових обов'язків та як наслідок стійкої втрати професійної працездатності позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження його здоров'я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. Просив суд стягнути з ДП «Артемвугілля» моральну шкоду в розмірі 17 000 грн., з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Центрально-Міському районі м. Горлівка моральну шкоду в розмірі 3000 гривень. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути з ДП «Артемвугілля» моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність на задоволені позовних вимог наполягав. Представник відповідача, ДП «Артемвугілля» Коваленко О.В., що діє за довіреністю, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі посилаючись на те, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, а також не доведено факт спричинення моральної шкоди. Представник відповідача, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Центрально-Міському районі м. Горлівка Донецької області, Шляхтов Д.С., що діє за довіреністю, позов не визнав, посилаючись, на те, що правовідносини по даному спору виникли до 01.04.2001року, в час встановлення трудового каліцтва, також на те, що факт заподіяння моральної шкоди позивачеві не встановлений, та позивачем пропущений строк позовної давності, тому просить у позові відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи й давши їм оцінку, дійшов до наступного. [PERSON] працював з 05.11.1985 р. по 31.01.1988 р. на шахті «Кочегарка» ВО «Артемвугілля» на посаді прохідника підземного з повним робочим днем під землею, з 08.02.1988р. по 02.01.1993р. працював на шахті «ім. М.І. Калініна» ВО «Артемвугілля» на посаді забійника підземного з повним робочим днем під землею, з 12.01.1993р. по 17.12.1995р. працював на шахті «ім.. Н.А. Румянцева» ВО «Артемвугілля» на посаді забійника підземного з повним робочим днем під землею, з 16.01.1996р. по 30.10.2006р. працював на шахті «ім..А.І. Гайового» ДП «Артемвугілля» на посаді забійника підземного та гірничого робітника очищувального забою підземного з повним робочим днем під землею, що підтверджується трудовою книжкою. 04.11.1998р. внаслідок нещасного випадку на виробництві [PERSON] отримав трудове каліцтво (закритий злам правої стопи), що підтверджується актом Н-1 від 05.11.1998року розслідування нещасного випадку на виробництві. Згідно виписки з акту огляду у МСЕК №105344 від 24.02.2000 року [PERSON] встановлено 20% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом від 04.11.1998р. Довідкою МСЕК №012525 від 08.04.2002р. [PERSON] встановлено повторно 10% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом від 04.11.1998р. безстроково. 09 липня 2003 року підприємством (шахтою ім.. А.І. Гайового) було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання - вібраційна хвороба. 02.08.2006 року підприємством (шахтою ім.. А.І. Гайового) був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання - хронічний бронхіт. Згідно висновку МСЕК від 22.02.2006 року № 053009 позивачу встановлено за сукупністю 30% стійкої втрати працездатності безстроково, з яких вперше - 20% за вібраційною хворобою, 10% за наслідками трудового каліцтва - повторно. Згідно висновку МСЕК від 04.09.2006р. позивачу встановлено за сукупністю 65% стійкої втрати працездатності безстроково, з яких 20% за вібраційною хворобою (повторно), 10% за наслідками трудового каліцтва (повторно) та вперше 35% за наслідками хронічного бронхіту . У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ГК України моральних шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я , заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов'язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання. , які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя , тягнуть за собою не відновлення здоров'я, відчуття болю. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв'язку із професійними захворюваннями, що призвели до встановлення 65% втрати професійної працездатності та третьої групи інвалідності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Відповідно до п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року N 472, які діяли та час виникнення правовідносин. Відповідно зі ст.12 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин), відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з п. п. 1, 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року N 472, (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин), власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди. Моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. За вказаних обставин, по факту отримання 20% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом від 04.11.1998 року, [PERSON] слід визначити розмір моральної шкоди в розмірі 2550 грн. із розрахунку 150 х 17 грн., де 17 гривень - неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на лютий 2000 року. Виходячи з глибини спричинених страждань, оцінюючи завдану [PERSON] моральну шкоду у зв'язку із втратою здоров'я на виробництві, суд вважає, що на користь [PERSON] саме з ДП «Артемвугілля» підлягає стягненню моральна шкода у зв'язку з втратою здоров'я на виробництві в загальному розмірі 19 050 грн. Крім того, відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, заданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial