Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання незаконним рішення субєкта владних повноважень та визнання права на приватизацію земельної ділянки, посилаючись на наступні обставини. Позивач та його син, на підставі договорів оренди від 06 жовтня 2006 року, укладених із [PERSON] сільською радою, є орендарями земельних ділянок, розташованих в дачному кооперативі «Золокари» курортної зони Катранка. Дані земельні ділянки з присвоєними кадастровими номерами, площею по 0,02 га кожна є єдиною земельною ділянкою, яка має загальний будівельний паспорт забудівлі, загальні огорожу, ворота, калитку та електропостачання. Капітальні споруди на земельних ділянках на теперішній час відсутні. Загальна площа земельних ділянок складає 0,04 га. З метою реалізації свого конституційного права на безоплатну передачу земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, позивач звернувся до [PERSON] сільської ради із заявою про передачу йому у власність відповідної земельної ділянки. Листом від 05.08.2013 року йому повідомлено, що рішенням [PERSON] сільської ради від 14.02.2013 року призупинено передачу земель у власність. Тобто сільська рада відмовила позивачу з підстав, які не передбачені чинним законодавством. Копії відповідних рішень ним отримано наприкінці жовтні 2014 року. В звязку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради від 14.02.2013 року і від 12.07.2013 року та визнати за ним право на безоплатну передачу земельних ділянок площею по 0,02 га кожна, а всього 0.04 га для індивідуального дачного будівництва, що розташовані на території [PERSON] сільської ради в курортній зоні Катранка в дачному кооперативі «Золокари». Позивач надав до суду в подальшому уточнення позовної заяви, згідно яких просив визнати протиправним (незаконним) та скасувати рішення [PERSON] сільської ради від 12.07.2013 року, визнати за ним право на безоплатну передачу вищевказаних земельних ділянок та зобовязати [PERSON] сільську раду вирішити питання про надання безоплатно у власність позивача дані земельні ділянки. В судове засіданні позивач надав заяву, відповідно якої, підтримуючи позовні вимоги у повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутності за наявними доказами та додатковими поясненнями, викладеними в уточненнях до позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] сільської ради надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив в задоволенні позову відмовити, виклавши свої доводи в запереченнях до позовної заяви. Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судове засіданні не зявився, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с.151,152), будь-яких повідомлень чи заяв про причини неявки та можливість розгляду справи у його відсутності суду не надав, в звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Стаття 144 Конституції України визначає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить відповідно до закону вирішення питань регулювання земельних відносин. Зазначені питання вирішуються відповідно до закону на пленарних засіданнях ради. Так, згідно ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] сільською радою 02.10.2006 року укладений договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення землі рекреаційного призначення курортної зони «Катранка» в межах с.Лиман Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області терміном на 25 років (а.с.8-9), який позивачем виконується не в повному обсязі, так як ним на протязі 2013, 2014 років не сплачується орендна плата за користування вказаною земельною ділянкою, на що звертає увагу в своїх запереченнях представник відповідача та підтверджується ним відповідним розрахунком заборгованості по орендній платі (а.с.16-18,40). Матеріалами справи підтверджується, що позивач дійсно звернувся до [PERSON] сільської ради 12.06.2013 року з заявою про передачу йому у власність вищевказаної земельної ділянки (а.с.72) та згідно листа від 01.08.2013 року (а.с.69) повідомлено, що рішенням сесії сільської ради від 12.07.2013 року йому відмовлено, в звязку з тим, що призупинено передачу (надання) земельних ділянок у власність до виготовлення плану зонування або детального плану території. Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням сесії [PERSON] сільської ради від 31.01.2014 року (а.с.42) скасоване попереднє рішення від 14.02.2013 року «Про тимчасове припинення надання згоди на виготовлення та затвердження документації із землеустрою», яким було призупинено дію заборони на відведення земельних ділянок. А так як саме це рішення стало підставою для прийняття сільською радою оскаржуваного позивачем рішення від 12.07.2013 року, а отже на час звернення позивача до суду дане рішення втратило свою актуальність, тому, суд вважає, що право позивача ніяким чином не було порушено будь-якими діями чи бездіяльністю відповідача та він не був позбавлений можливості в період часу з 19 вересня 2013 року до 01 січня 2015 року повторно звернутися у встановленому законом порядку до сільської ради з питання передачі йому безоплатно у власність земельної ділянки, що перебувала у його користуванні, відповідно до договору оренди, з чим погоджується і представник відповідача у своїх запереченнях, доданих до уточненої позовної заяви (а.с.67). Твердження позивача про те, що відповідач мав би повідомити його про можливість повторного звернення до органу місцевого самоврядування з питання врегулювання даних земельних правовідносин, судом не приймаються до уваги, оскільки саме позивач, що першочергово зацікавлений у врегулюванні цих питань, мав мав би в даному випадку котролювати їх хід та виступати ініціатором їх вирішеннія. Суд також звертає увагу позивача на те, що він має право на звернення до відповідного органу місцевого самоврядування з питання передачі йому земельної ділянки лише в розмірі 0,02 га, яка перебуває у його користуванні. Оскільки він не є користувачем іншої земельної ділянки, згідно договору оренди, який укладений сільською радою з його сином [PERSON], а тому останній не позбавлений права у встановленому законом порядку особисто звернутися з будь-якого питання стосовно даної земельної ділянки до сільської ради чи надати відповідну довіреність позивачу або будь-якій іншій особі, надавши йому право представляти його інтереси в тому числі і з питань земельних правовідносин. За таких обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed