Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 2300 гривень щомісячно, починаючи з 01 лютого 2021 року. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилався, що він є інвалідом ІІ групи з 10.06.2008 внаслідок перенесеного у листопаді 2006 року обширного інфаркту серця, є непрацездатним, його щомісячний дохід складається з пенсії, щомісячний розмір якої становить 2100 грн., також він отримує від старшого сина - [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі 400 грн. щомісячно, з відповідача у справі - [PERSON] отримує 300 грн. щомісячно в якості додаткових витрат на його утримання, крім того, щомісячно на його користь стягуються з обох синів - [PERSON] та [PERSON] додаткові цільові витрати на придбання позивачем ліків у розмірі по 285 грн. щомісячно з кожного з синів. Уточнивши в подальшому позовні вимоги, зазначив, що його загальний сукупний місячний дохід становить суму в розмірі 3370 грн., інших джерел доходу він не має. В обґрунтування скрутного матеріального становища зазначив, що його щомісячні витрати на сплату абонентської плати за телефон становлять 247 грн. на місяць, витрати на житлово-комунальні послуги складають щомісячну суму в розмірі 1664,25 грн., також він несе щомісячні витрати на придбавання необхідних ліків, а тому розмір його щомісячних витрат (згідно з уточненою редакцією позову) становить 6143,87 грн. Він страждає на ряд хронічних захворювань, а саме: ішемічна хвороба серця, стенокардія, атеросклеротичний кардіосклероз вінцевих артерій серця, гіпертонічна хвороба, бронхіальна астма, доброякісна гіперплазія передміхурової залози, синдром діабетичної стопи, атеросклероз нижніх кінцівок, діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, катаракта обох очей, діабетична ангіопатія сітківки, псоріаз. На підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі посилався, що його син [PERSON] є працездатним, матеріально забезпеченим, утриманців не має, аліментів нікому не сплачує, догляд за позивачем не здійснює, по господарству не допомагає. В обґрунтування визначеного розміру аліментів саме в сумі 2300 грн. щомісячно, зауважив, що, згідно з листом Головного управління статистики у Харківській області № 11-30/80-20 від 26.11.2020 середньомісячна заробітна плата по м. Харкову за ІІ квартал 2020 року становить 9344 грн., а відтак 25 відсотків від цієї суми становить 2336 грн., чим і обумовлена визначена сума аліментів. Виходячи з наведеного, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. 08 лютого 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування висловленої позиції зазначив, що позивач вже не вперше звертається до суду з позовом про стягнення з нього аліментів, раніше позивач неодноразово звертався до суду з аналогічними позовними вимогами, у задоволенні яких судами як першої, так і апеляційної інстанції йому було відмовлено. Також зауважив, що його брат та старший син позивача - [PERSON] сплачує щомісячно на користь батька 3470 грн. сукупно за усіма задоволеними позовами позивача. На підтвердження неможливості сплачувати аліменти на утримання батька посилався, що з дитинства він чутливий до будь-яких стресів та не може працювати, адже хворіє на дисцикуляторну енцефалопатію, наявна в нього хвороба виключає будь-яке перенапруження, стрес, перепад тиску може спровокувати приступ, який знімається виключно медикаментозно, за наявності такого стану здоров`я він взагалі не має можливості працювати, зауважив, що перебуває на утриманні старшого брата, живе разом з матір`ю, яка є пенсіонером та наглядає за ним. Просив суд прийняти до уваги, що позивачу на праві власності належить двокімнатна квартира, на його утриманні нікого немає, починаючи з 2009 року позивач звернувся до суду з великою кількістю позовів як до нього, так і до його брата - [PERSON] щодо стягнення аліментів, збільшення їх розміру, індексації розміру виплат, тощо. Також посилався, що позивач у справі не цікавився життям своїх дітей, не надавав їм жодної підтримки, про можливості та життя своїх синів він нічого не знає. Виходячи з наведеного, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 15 лютого 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що даний позов пред`явлений до відповідача [PERSON] не є тотожнім позовам, з якими він раніше звертався до відповідача, на теперішній час він досяг віку [INFO] , має необоротні склеротичні зміни організму, з 2018 року став хворіти на доброякісну гіперплазію передміхурової залози, з 2019 року - на пневмофіброз, даний позов відрізняється від попередньо заявлених періодами, сумами. Також звертає увагу на ті обставини, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивач не цікавився життям дітей та не надавав їм жодної підтримки, що відповідач є непрацездатним, в зв`язку з чим перебуває на утриманні свого старшого брата та що матір відповідача здійснює догляд за ним, записи терапевта у медичній картці відповідача щодо відвідування останнім лікарів різних спеціалізацій вважав такими, що здійснені з перевищенням лікарем своїх повноважень та такими, що мають на меті створити враження про хронічність захворювання відповідача. Крім того посилався на письмові пояснення свідка [PERSON] від 30.08.2017 року, згідно з якими, свідок бачив, як [PERSON] (відповідач у справі) здійснював торгівлю мобільними телефонами в супермаркеті «Караван», що підтверджує, на його думку, обставини того, що відповідач не є безробітним. 22 лютого 2021 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача [PERSON] , зі змісту яких убачається, що відповідач заперечує проти обставин, на які посилався позивач у відповіді на відзив, звертав увагу, що щомісячний дохід позивача становить суму в розмірі 3770 грн., а тому позивач забезпечений прожитковим мінімумом. Вважав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження пред`явлених позовних вимог, на непогодження з посиланнями позивача щодо відсутності у відповідача хронічного захворювання зазначив, що він, [PERSON] , хворіє з дитинства і позивач, як батько, повинен про це знати та пам`ятати, з приводу оформлення його амбулаторної карти хворого зазначив, що вона оформлена з дотриманням вимог законодавства та записи у ній свідчать про наявність у [PERSON] хронічного захворювання. Підсумовуючи висловлене, відповідач просив залишити позовну заяву [PERSON] без задоволення. У судовому засідання позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, виходячи з обставин, на які він посилався в обґрунтування пред`явлених позовних вимог. Посилався, що потребує матеріальної допомоги від сина [PERSON] , адже має ряд хронічних захворювань, зазначив, що станом на час судового розгляду справи він отримує пенсію в розмірі 2100 грн., отримує аліменти від старшого сина [PERSON] в розмірі 400 грн. щомісячно, від відповідача у справі - [PERSON] щомісячно отримує щомісячний цільовий внесок у розмірі 300 грн. та по 285 грн. щомісячно з кожного з синів - в якості додаткових витрат. У судове засідання, призначене на 19 квітня 2021 року позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у пред`явленому позові міститься прохання позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, своїм процесуальним правом на подачу відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив скористався. Ураховуючи, що в судове засідання, призначене на 19 квітня 2021 року не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, як убачається з судових рішень, які містяться при матеріалах справи, та не оспорюється сторонами, батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , матір`ю записано - [PERSON] , [INFO] . Таким чином знаходить своє підтвердження та обставина, що відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON] . З довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 68737, виданою 13.07.2017 Комунальним закладом охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Київської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, вбачається, що [PERSON] з 01 липня 2017 року встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково, висновок про умови та характер праці - протипоказані нервово-емоційні навантаження. З 06.09.2011 позивач [PERSON] звільнений з ПП Фірма «Енергозахист» на підставі ст. 38 КЗпПУ. [PERSON] на теперішній час не працює, отримує пенсію в розмірі 2100,00 грн. щомісячно, що знаходить своє підтвердження довідкою АТ КБ «ПриватБанк» № 4К8G02GFНВ8Е4МКF від 06.01.2021. Як убачається з постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 04.12.2020 старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Дмухіної Я.М., на її виконанні перебуває виконавчий лист № 2-246609/02, виданий 09.07.2009 з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання останнього у розмірі 400,00 грн. щомісяця, починаючи з 23.04.2020 з проведенням індексації відповідно до Закону. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.09.2016 по справі № 643/14638/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто додаткові витрати на утримання [PERSON] в розмірі 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.09.2015 року і до покращення стану здоров`я [PERSON] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2019 року по справі № 640/17638/18 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на лікування в розмірі 285,00 грн. щомісячно, починаючи з 24.09.2018, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на лікування в розмірі 285,00 грн. щомісячно, починаючи з 24.09.2018. Виходячи з наведеного, знаходять своє підтвердження ті обставини, що щомісячний дохід позивача [PERSON] становить 3370,00 грн. та який складається з: 2100,00 грн. - пенсія по інвалідності, 400,00 грн. - аліменти, що стягуються щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] , 300,00 грн. - додаткові витрати, що стягуються щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] , 285,00 грн. - додаткові витрати на лікування, що стягуються щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] , 285,00 грн. - додаткові витрати на лікування, що стягуються щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] (2100+400+300+285+285+ = 3370). З медичної документації, наданої суду позивачем убачається, що [PERSON] страждає на ряд захворювань: ішемічна хвороба серця, стабільна стенокардія напруги ІІІ функціональний клас, постінфарктний (2006) кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 2 ступеню дуже високого ризику, цукровий діабет ІІ типу, бронхіальна астма ІІІ ступеню, емфізема легень, пневмосклероз, псоріаз, доброякісна гіперплазія передміхурової залози та інше. Також судом встановлено, що мають місце неодноразові звернення позивача до суду з позовами про стягнення з синів - [PERSON] та [PERSON] додаткових витрат на своє утримання. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.03.2017 з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування на придбання в період з 01.01.2014 по 21.02.2017 ліків, медичних виробів та медичних послуг стягнуто грошові кошти у розмірі 19489,76 грн. із розстроченням виплати грошових коштів на шість місяців по 3248,29 грн. на місяць, починаючи з 01.02.2017, а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування на придбання в період з 01.01.2014 по 21.02 ліків, медичних виробів та медичних послуг грошові кошти у розмірі 19489,76 грн., розстрочивши виплату грошових коштів на двадцять чотири місці по 812,07 грн. на місяць, починаючи з 01.02.2017. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.08.2017 рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.03.2017 залишено без змін. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2018 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі по 1083,58 грн. з кожного, сплачені [PERSON] в період з 09.02.2017 по 27.04.2017 на придбання ліків, медичних виробів та медичних послуг. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.04.2018 в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення додаткових витрат, що викликані тяжкою хворобою та інвалідністю, починаючи з 15.06.2017 - відмовлено у повному обсязі. Постановою апеляційного суду Харківської області від 01.08.2018 рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2018 залишено без змін. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2019 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на придбання ліків, медичних виробів та медичні послуги за період з 21.05.2018 по 11.10.2018 в сумі 3815,92 грн. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2019 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати, викликані тяжкою хворобою за період з 21.06.2017 по 12.05.2018 в сумі 2635,25 грн., а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати, викликані тяжкою хворобою за період з 21.06.2017 по 12.05.2018 в сумі 2635,25 грн. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31.08.2019 в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення солідарно додаткових витрат в сумі 1342 грн. щомісячно, починаючи з 26.09.2018 та про стягнення з [PERSON] з 28.09.2018 додаткових витрат в розмірі 277 грн. щомісячно - відмовлено в повному обсязі. Постановою Харківського апеляційного суду від 05.11.2019 рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.08.2019 залишено без змін. Зі змісту наданої відповідачем медичної документації вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має вроджену гідроцефалію (водянку головного мозку), що супроводжується артеріальною гіпертензією та дицикуляторною енцефалопатією ІІ ступеню; нефроптоз нирки І ступеню; дистрофію печінки та реактивний поліартрит. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Як убачається з роз`яснень пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 21 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. Статтею 202 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. При цьому судом ураховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, факт непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному окремому випадку в залежності від матеріального становища батьків. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Таким чином, у кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку чи доходу як дітей так і батьків, та інші обставини і визначає розмір аліментів. Крім того, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка, крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом. Так, як встановлено судом, на час звернення до суду з даним позовом дохід позивача [PERSON] становив 3370,00 грн. та який складається з: 2100,00 грн. - пенсія по інвалідності, 400,00 грн. - аліменти, що стягуються щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] , 300,00 грн. - додаткові витрати, що стягуються щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] , 285,00 грн. - додаткові витрати на лікування, що стягуються щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] , 285,00 грн. - додаткові витрати на лікування, що стягуються щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] . Положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2021» встановлено прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність, а саме: з 01 січня 2021 - 1769 грн., з 01 липня 2021 - 1854 грн., з 01 грудня 2021 - 1934 грн. Отже, зважаючи на розмір щомісячного доходу позивача, він забезпечений прожитковим мінімумом. Як знаходять своє підтвердження відповідними судовими рішеннями та не оспорюється сторонами, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] щомісячно стягуються 300 грн. додаткових витрат та 285 грн. додаткових витрат на лікування батька, а загалом - 585 грн. щомісячно. Водночас, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що майнове становище та стан здоров`я відповідача [PERSON] дозволяє сплачувати на користь позивача щомісячно матеріальне утримання у розмірі, більшому, ніж ним сплачується (585 грн.). Більш того, матеріали справи свідчать про те, що позивач [PERSON] звертався до суду з численними позовами до синів - [PERSON] та [PERSON] та з них на користь [PERSON] були стягнуті певні суми на його утримання (аліменти, додаткові витрати до покращення стану його здоров`я), лікування, одноразові виплати, які поглинають витрати, яких він несе на лікування. Доводи [PERSON] стосовно того, що його щомісячного доходу, який становить 3370 грн. на місяць йому не вистачає на життєві потреби та лікування, не доводять тих обставин, що його дохід є нижчим від прожиткового мінімуму на час розгляду справи судом. Свідченням потреби у матеріальній допомозі є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач [PERSON] працевлаштований та отримує дохід, матеріали справи не містять, як і не знаходять відповідними доказами свого підтвердження посилання позивача на те, що відповідач [PERSON] матеріально забезпечений. Посилання позивача на те, що, згідно з листом Головного управління статистики у Харківській області № 11-30/80-20 від 26.11.2020 середньомісячна заробітна плата по м. Харкову у другому кварталі 2020 становить 9344,00 грн., а тому він визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] у розмірі 2300,00 грн. щомісяця (що становить 25 відсотків від 9344,00 грн.), не доводять тих обставин, що позивач [PERSON] потребує матеріальної допомоги та саме у такому розмірі, а також не доводить обставин матеріальної можливості відповідача [PERSON] сплачувати аліменти на утримання батька, в тому числі й у визначеному позивачем розмірі. Що стосується посилань позивача у відповіді на відзив на письмову заяву [PERSON] , в якій останній зазначив, що [PERSON] у період часу з кінця серпня 2015 року до кінця жовтня 2015 року працював у супермаркеті «Караван», здійснюючи торгівлю мобільними телефонами, суд таку заяву не бере до уваги, адже [PERSON] у судовому засіданні не допитувалася, не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, а тому повідомлені ним відомості не можуть бути беззаперечним доказом обставин, про які йдеться у даній письмовій заяві. За правилами ч. 3 ст. 11, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, як це закріплено вимогами ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, що відповідає положенням ч. 5 ст. 81 ЦПК України. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є такими, що не знаходять свого підтвердження відповідними доказами, а відтак, такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed