Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, викладену у листах від 20.12.2013 року, 03.02.2014 року та від 13.02.2014 року шляхом направлення до Міністерства юстиції України, начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Кіровоградській області листів із спростуванням інформації та стягнути з відповідача [PERSON] 24 360 грн. як відшкодування моральної шкоди. На обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він працює приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу та законно використовує приміщення за адресою [ADDRESS], як офіс для здійснення нотаріальної практики. Власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON], який протягом останніх місяців безпідставно перешкоджає його законній нотаріальній діяльності, поширює в органах виконавчої влади та в органах місцевого самоврядування недостовірну інформацію, яка принижує його честь та гідність (ділову репутацію). Зокрема, 20.12.2013 року на адресу начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Кіровоградській області надійшло звернення від [PERSON], в якому останній безпідставно звинуватив його в незаконності його діяльності, «підробці документів» та віднесення його до «категорії нотаріусів рейдерської направленості, без принципів етики, справедливості». 13.02.2014 року на адресу начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Кіровоградській області надійшла скарга від [PERSON], в якій останній брутальним образом поширив про нього недостовірну інформацію, наступного змісту «Всі мої звернення з 29.11.2013 року є епізодами самоуправства, насильницьких дій [PERSON] залучених ним осіб, метою яких є незаконне пошкодження мого майна під час влаштування ним окремого виходу, захват будівлі, невиконання забороняючої ухвали суду від 05.12.2013 року хуліганських дій, нанесення мені тілесних ушкоджень», «та причетність [PERSON] до корупційних правопорушень при отриманні незаконних дозвільних документів», «Тому сподіваюсь, що Ви таки прийдете до висновку про необхідність звернення до Міністерства юстиції з поданням про наявність насильницької, агресивної поведінки бандита-нотаріуса, анулювання свідоцтва про нотаріальну діяльність [PERSON] з метою збереження авторитету нотаріату, недопущення існування нотаріусів нової формації бандитської спрямованості». 03.02.2014 року [PERSON] направив скаргу Міністру юстиції України [PERSON] з зазначенням вищевикладених безпідставних обвинувачень в його адресу, а також з віднесенням його до категорії «нотаріусів, які приймають участь у посвідченні угод під насильством і тиском». Позивач зазначив, що дана інформація не відповідає дійсності, так як сьогодні не існує жодної кримінальної справи відносно нього, не існує також жодного рішення суду, в якому його було б визнано винним у вчиненні злочинів, про які зазначав відповідач; на приміщення за адресою [ADDRESS], яке він використовує для здійснення нотаріальної діяльності, він має всі визначені чинним законодавством України дозволи та правоустановчі документи на офіс та земельну ділянку. Зазначене вище свідчить про порушення його (позивача) особистих немайнових прав: на повагу до гідності та честі (ст.297 ЦК України) та на недоторканність ділової репутації (ст.299 ЦК України). Крім того, відповідно до ст.277 ЦК України він має право на спростування недостовірної інформації, поширення якої порушує його особисті немайнові права та недостовірна інформація про нього має бути спростована у такий же спосіб, у який вона була поширена. Крім того, зазначив, що внаслідок дій відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася в приниженні його честі, гідності (ділової репутації), зокрема, за період безпідставного звинувачення відповідачем він був змушений витрачати свій час на спростування інформації та доводити свою невинуватість, у зв'язку з чим погіршився його стан здоров'я. Позивач [PERSON] під час судового розгляду справи позовні вимоги уточнив, та з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати інформацію про нього, викладену у листах від 20.12.2013 року, 03.02.2014 року та від 13.02.2014 року, направлених до Міністерства юстиції України, начальника відділу нотаріату та начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право позивача на недоторканність до ділової репутації; зобов'язати відповідача [PERSON] спростувати протягом тижня з дня набрання рішення суду законної сили недостовірну інформацію, викладену в листах від 20.12.2013 року, 03.02.2014 року та від 13.02.2014 року, направлених до Міністерства юстиції України, начальника відділу нотаріату та начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області із спростуванням інформації такого змісту: «Інформація, викладена в листах від 20.12.2013 року, 03.02.2014 року та від 13.02.2014 року щодо причетності [PERSON] до категорії нотаріусів рейдерської направленості, без принципів, етики, справедливості та наявності насильницької, агресивної поведінки бандита-нотаріуса, не відповідає дійсності». Крім того, просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 24 360 грн як відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, при цьому посилаючись на обставини, зазначені в позові, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду справи, надав письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні позову. На обґрунтування заперечень зазначив, що позивачем [PERSON] безпідставно пред'явлено позов, яким він намагається покарати його (відповідача) за звернення до державних органів, пов'язаних з вчиненням ним (позивачем) незаконного будівництва, створення робочого місця нотаріуса (придбана останнім сусідська квартира №4 у 2012 році) з захопленням і влаштуванням перешкод у роботі його кабінету юридичної практики, існуючого з 2003 року. Крім того, зазначив, що вимоги позивача про направлення листа до органів юстиції із спростуванням інформації, яка потребує дослідження і прийняття обгрунтованого рішення є неможливим, оскільки це буде суперечити нормам національного та міжнародного права на петицію, крім того, неможливо направити листа до органів юстиції із спростуванням інформації, викладеної в його попередніх зверненнях про проведення перевірки діяльності приватного нотаріуса, з тих підстав, що позивачем не зазначено, яку саме інформацію він повинен спростувати за рішенням суду, і як саме, більш того, позивачем не викладено змістовно позовні вимоги. Окрім того, зазначив, що в період з 29.11.2013 року по 10.12.2013 року на [ADDRESS] нотаріус [PERSON] почав споруджувати металеву конструкцію виходу з придбаної ним у 2012 році квартири №4, тим самим поглинаючи капітально побудовані у 2003 році східці до кабінету юридичної практики квартири №17, яка йому належить, більш того, 05.12.2013 року Ленінським районним судом м.Кіровограда винесена ухвала суду про забезпечення позову про припинення наміру влаштування окремого виходу з квартири (без декларування початку робіт з реконструкції та без введення об'єкта в експлуатацію в ДАБК), яка не була виконана [PERSON] Заслухавши пояснення позивача [PERSON], приймаючи до уваги письмові заперечення проти позову відповідача [PERSON], дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивачу [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що 20.12.2013 року, 03.02.2014 року та 13.02.2014 року, відповідач [PERSON] звертався з письмовими зверненнями (скаргами) до начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Кіровоградській області (вх.№П-1089-47 від 20.12.2013 року), міністра юстиції України [PERSON], начальника Головного управління юстиції в Кіровоградській області (вх.№П-132-06 від 13.02.2014 року). Зокрема, у зверненні, адресованому на адресу начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Кіровоградській області від 20.12.2013 року [PERSON] вказував на те, «що в період з 29.11.2013 року по 10.12.2013 року на [ADDRESS] між квартирами 4 та 17 відбулися події, які змінили архітектурний облік міста і лягають відповідальністю на нотаріуса [PERSON] та посадових осіб органів місцевого самоврядування, та за якими власник квартири №4 [PERSON] спорудив на існуючих з 2002 року східцях належної йому ([PERSON].) квартири №17 містобудівний об'єкт - металеву конструкцію (східці) до своєї квартири безпосередньо на існуючих східцях до його квартири, при цьому згоди на перепланування, перебудову чи реконструкцію, переведення житлової квартири у нежитлову з влаштуванням окремого виходу із східцями на вже існуючих східцях до кв.№17 він не надавав, а навпаки категорично заперечував, разом з тим, [PERSON], незважаючи на забороняючу ухвалу суду, яка була оголошена [PERSON] державним виконавцем [PERSON]. 10.12.2013 року,останній продовжував проводити монтажні роботи по влаштуванню металевоїконструкції, станом на 20 грудня 2013 року [PERSON] почав займатися за вказаною адресою приватною нотаріальною діяльністю, що не узгоджується не тільки з етичними принципами і вимогами до нотаріусів, але і з дотриманням законодавства щодо права інших осіб. Як такий нотаріус може займатися нотаріальною діяльністю питання до органів юстиції, наявне, що формується нова категорія нотаріусів рейдерської направленості, без принципів, етики, справедливості». Крім того, у зверненні заявник [PERSON] просив звернути увагу на забороняючу ухвалу судувід 05.12.2013 року, та поведінку [PERSON] щодо її невиконання і всупереч створення робочого місця, незаконного отримання сертифіката на здійснення нотаріальної діяльності, прийняти заходи зупинення діяльності нотаріуса [PERSON], скасувати (призупинити) сертифікат, інші дозвільні документи нотаріальної діяльності, проінформувати прокуратуру та інші контролюючі органи про акти порушення нотаріальних правил, етики поведінки нотаріуса та порушення законодавства при отриманні дозволу на робоче місце. У зверненні, адресованому на адресу Міністра юстиції України [PERSON] від 03.02.2014 року [PERSON] звертав увагу на неналежний розгляд його звернень до органів юстиції та нотаріату на місцевому рівні з приводу фактів, викладених в його зверненні від 20.12.2013 року. Крім того, зазначив, що станом на 03.02.2014 року [PERSON] продовжує здійснювати приватну нотаріальнудіяльність, чим, на думку заявника, порушує права інших осіб, а також вимоги будівельного законодавства. Окрім того, зазначив, що «він неодноразово звертався з відповідними скаргами до обласного управління юстиції у Кіровоградській області, від якого очікував належного розгляду і прийняття заходів реагування на кримінальну поведінку [PERSON], в т.ч. щодо невиконання [PERSON] забороняючої ухвали суду від 05.12.2013 року, незаконно створеного робочого місця, отримання сертифіката робочого місця нотаріальної діяльності». Крім того, у скарзі від 13.02.2014 року на адресу начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області [PERSON] вказав на зволікання ГУ юстиції у Кіровоградській області у реагуванні щодо перевірки наявності незаконного створення робочого місця приватного нотаріуса [PERSON], в скарзі заявник також висловив сподівання про те, що «Ви таки прийдете до висновку про необхідність звернення до Міністерства юстиції з поданням про наявність насильницької, агресивної поведінки бандита-нотаріуса, анулювання свідоцтва про нотаріальну діяльність [PERSON] з метою збереження авторитету нотаріату, недопущення нотаріусів нової формації бандитської спрямованості». Позивач [PERSON] вважає, що викладена у зверненнях [PERSON] від 20.12.2013 року, від 03.02.2014 року та від 13.02.2014 року інформація щодо причетності його ([PERSON].) до корупційних правопорушень при отриманні незаконних дозвільних документів, підробці документів та віднесення його ([PERSON].) до категорії нотаріусів рейдерської направленості, без принципів, етики, справедливості та наявності насильницької, агресивної поведінки бандита-нотаріуса, яку відповідач поширив у своїх зверненнях до державних органів, порочить його честь і гідність, ділову репутацію, є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності. Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, що є спеціальними способами захисту особистого немайнового права. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «По судову практику у справах про захист гідності т честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів та телекомунікаційного в'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Стаття 201 ЦК України відносить ділову репутацію до особистих немайнових благ, які охороняються цивільним законодавством поряд з життям, здоров'ям, іменем, честю, гідністю та іншими особистими немайновими благами. На законодавчому рівні закріплено право на недоторканність ділової репутації. Так, згідно з ст.94, ст.299 ЦК України юридична та фізична особа має право на недоторканність її ділової репутації. Аналізуючи зазначене вище, судовому захисту підлягає не сама недоторканна ділова репутація, а право на неї, тобто особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права на недоторканність її ділової репутації, а не саме благо. Судом встановлено, і зазначені обставини не спростовані позивачем, що відповідач звертався із заявами та скаргами до Міністерства юстиції України, начальника відділу нотаріату та начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області на дії приватного нотаріуса [PERSON], в яких зазначав на можливе порушення законів позивачем при облаштуванні робочого місця нотаріуса та вимагав поновлення законності. Разом з тим, згідно з ч.ч.1, 2 ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Цим конституційним положенням відповідають приписи Цивільного кодексу України, якими встановлено, що фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (абзац перший частини першої статті 302 ЦК України). Таке конституційне та законодавче регулювання права особи вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується із Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року, яким визначено, що кожна людина має право на вільне вираження свого погляду; це право включає свободу шукати, одержувати і поширювати будь-яку інформацію та ідеї, незалежно від державних кордонів, усно, письмово чи за допомогою друку або художніх форм вираження чи іншими способами на свій вибір (пункт 2 статті 19). Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб, відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації соціально-економічних, політичних та інших прав і законних інтересів та скаргою на їх порушення. Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Не може застосовуватися ст.277 ЦК України у випадку, коли особа звертається до суду, іншого правоохоронного органу чи іншого державного органу, іншої організації, наділеної відповідно до закону владними повноваженнями, із заявою про неправомірні дії іншої особи, якщо цей орган чи організація наділені владними повноваженнями по поновленню законності у відповідних відношеннях чи застосування передбачених законом санкцій до правопорушника. Таке звернення до держави в особі суду, правоохоронного органу чи іншого державного органу, іншої організації, наділеної владними повноваженнями про вирішення спору, поновлення прав чи захист законних інтересів чи поновлення законності, не є поширенням відомостей в розумінні ст.277 ЦК України, така ж правова позиція викладена Конституційним Судом України в рішенні №8-рп/2003 від 10 квітня 2003 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) (справа про поширення відомостей),за якою звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чиповідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами і не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоду інтересам посадової чи службової особи. Аналогічні роз'яснення містяться і в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, за якими суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів (органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів) із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Звернення із заявами, скаргами до компетентних органів із зазначених вище питань з метою захисту чи поновлення своїх прав та законних інтересів, які заявник вважає порушеними дійсними чи уявними діями іншої особи у зв'язку з реалізацією особою повноважень, не є поширенням відомостей, що порочать честь, гідність та ділову репутацію особи в розумінні ст.ст.297, 299 ЦК України і в тому випадку, коли наведені в заяві відомості не підтвердилися або виявилися помилковими. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що звернення відповідача до відповідних органів влади, в даному випадку Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції у Кіровоградській області (відділ нотаріату) за захистом своїх порушених на думку відповідача прав іншою особою - позивачем, не можуть розглядатися як поширення недостовірних відомостей, при цьому, судом не встановлено, що фактично метою зазначених дій відповідача було приниження честі, гідності та ділової репутації позивача. Крім того, як вбачається із змісту скарг, наведені в них висловлювання є оціночними судженнями відповідача про певні події, право на які гарантоване законом, критичною оцінкою певних фактів, які мали місце, при цьому, судом відзначається, що ця оцінка, викладена у пристойній формі, у виразах, які прийняті у спілкуванні людей. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст.34 Конституції України. Це право закріплено також в ст.10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка відповідно до ст.9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства. В свою чергу, позивачем всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано доказів того, що повідомлення відповідачем державним органам про неправомірну поведінку позивача, які (державні органи) наділені повноваженнями по перевірці викладеної у зверненнях інформації, мало на меті приниження честі і гідності позивача, чи приниженні його ділової репутації. Відповідно до ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу чи ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У зв'язку з недоведеністю позивачем порушення його особистих немайнових прав на повагу до честі, гідності та недоторканість ділової репутації, поширення недостовірної інформації щодо нього відповідачем, а також приймаючи до уваги, що позивачем в порядку ст.10, 60 ЦПК України не представлено належних доказів про заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 визначаючи розмір судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди, судам слід врахувати, що вона оплачується окремо від інших заявлених вимог, а розмір судового збору визначено відповідним законодавством і обмеження його максимального розміру не встановлено. Відповідно до п.п.6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи, а саме: позовної заяви немайнового характеру судовий збір становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати; позовної заяви про відшкодування моральної шкоди з ціною позову від 5-ти до 50-ти розмірів мінімальної заробітної плати судовий збір становить 1 відсоток ціни позову. Встановлено, що позивачем при пред'явленні позову до суду про захист честі, гідності, ділової репутації сплачено судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. як за позовну вимогу немайнового характеру. З огляду на зазначене, з позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., що становить 1 відсоток ціни позову, виходячи з позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди з ціною позову 20 розмірів мінімальної заробітної плати (1 218 грн. - розмір мінімальної заробітної плати х 20 = 24 360 грн.) за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.19, 34 Конституції України, ст.ст.15, 16, 270, 277 ЦК України,

Outcome: approved