Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі відділення №5 ПАТ «ВіЕйБіБанк» про розірвання договору про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки, стягнення коштів з банківського рахунку в сумі 180 000грн. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 14.11.2014 р. між ним та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі відділення №5 ПАТ «ВіЕйБіБанк» було укладено Договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи №040000452752, згідно якого банк прийняв в нього кошти в розмірі 180 000грн. та зарахував їх на відкритий на його ім»я банківський рахунок, однак, на неодноразові звернення банк не виконує умови договору та не видає кошти. Вважає, що відповідач порушив його права, передбачені цивільним законодавством, не виконав взятих на себе зобов»язань, у зв'язку з цим просить суд позов задовольнити . Позивач та його представник - адвокат Завацький В.М. в судове засідання не з'явились, подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судові засідання (на 18.05.2015р., 22.06.2015р., 16.07.2015р., 05.08.2015р.) жодного разу не з'явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Однак, подав суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що узв'язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015року рішення №63 про початок ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», Фонд з 27.03.2015року розпочинає виплати коштів вкладникам даного банку, через банки-агенти. Зазначена інформація розміщена на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі ч.3 ст.18 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в мережі Інтернет. Вимоги позивача про розірвання договору суперечать нормам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме п.3. ч.2. ст.46 зазначеного Закону, а тому позовні вимоги не можуть бути задоволені в зв'язку з їх безпідставністю. Щодо стягнення з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь позивача грошових коштів у розмірі 180 000,00грн. зазначають, що тимчасова адміністрація ПАТ «ВіЕйБі Банк» має право тимчасово у відповідності до п.п.3 п.2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 03 жовтня 2014 року №631/БТ було встановлено обмеження діяльності ПАТ «ВіЕйБі Банк», зокрема було зобов'язано ПАТ «ВіЕйБі Банк» не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності вищезазначеною Постановою (тобто до 03 жовтня 2014 року), умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків. Оскільки оспорювана угода укладена 13 листопада 2014 року, є підстави вважати її укладеною з вимог, що були встановлені Національним Банком України в Постанові Правління Національного банку України від 03 жовтня 2014 року №631/БТ. Тому у банку є підстава вважати, що позивачем була проведена низка операцій, результатом яких стало збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Таким чином, тимчасовою адміністрацією на підставі п.п.3 п.2 статті 37 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» було обмежено операції за рахунком з метою з»ясування наявності чи відсутності порушення зазначених вище обмежень. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо зазначені ним причини визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 14 листопада 2014р. між [PERSON] а ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі відділення №5 ПАТ «ВіЕйБіБанк» укладено Договір про відкриття банківського рахунку №040000452752, згідно якого банк прийняв в нього кошти в розмірі 180 000грн та зарахував їх на відкритий на його ім»я поточний рахунок, про що свідчить Договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи №040000452752 від 14.11.2014року та заява про активацію/відключення сервісу «Постійно діюче розпорядження» від 19.11.2014року. Пунктом 2.2 Договору про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи №040000452752 від 14.11.2014року передбачено, що за цим договором банк зобов»язується приймати і зарахувати на ПР грошові кошти, виконувати розпорядження держателя про перерахування та видачу відповідних сум з ПР та проведення інших операцій за ПР, в тому числі такі, що будуть ініційовані за допомогою картки з дотриманням правил. 04.06.2015р. позивач звертався до Банку з вимогою вжити заходів щодо виконання Банком законодавства та умов договору. Зазначена заява відповідачем залишена без задоволення, кошти позивачу не повернуті. Судом не здобуто, а відповідачем не надано доказів повернення коштів позивачу, а відтак суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно вимог ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Згідно вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковий для виконання сторонами. За нормами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України встановлено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст. 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно п. 1 ч. 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору. Відповідно до ч. 2 статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Під час укладення Договору про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи №040000452752 від 14.11.2014року позивач розраховував на своєчасне отримання коштів із поточного рахунку. Однак, внаслідок істотних порушень умов договору, внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань з боку відповідача, позивач позбавлений права користуватись та розпоряджатись власними коштами. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом розірвання Договору про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи №040000452752 від 14.11.2014року та стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 180 000грн. Крім того, в силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь держави понесені судові витрати, а саме 1800 грн. судового збору за вимогу майнового характеру та 243,60грн. за вимогу немайнового характеру (ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру). На підставі наведеного,

Outcome: approved