Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 26.07.2018 він успадкував після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , житловий будинок [ADDRESS] . Ще за життя, 30.07.2007 батько позивача [PERSON] уклав договір найму житла відповідно до якого надав громадянину [PERSON] , [INFO] для проживання житловий будинок [ADDRESS] . З 30.07.2007 по теперішній час [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, він виїхав з с. Стара Гута, Середино-Будського району Сумської області та його місцезнаходження не відомо, будь-які зв`язки з ним відсутні. Позивач зазначає, що необхідність пред`явлення даного цивільного позову виникла у зв`язку з тим, що факт реєстрації відповідача в будинку створює перешкоди в користуванні житлом, оскільки для вчинення певних правочинів щодо житлового приміщення для власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у неї. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. На підставі вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача, ухвалив рішення про заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позов виходячи із такого. Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.07.2018 серії ННІ №924818 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.07.2018 №132656453 встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Відповідно до договору найму житла від 30.07.3007 [PERSON] надав для проживання житловий будинок [ADDRESS] , [PERSON] строком на 5 років. Відповідач [PERSON] зареєстрований з 30.07.2007 у будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з господарської книги для №1 за 2006-2010 роки, особистий рахунок №79 по теперішній час, що підтверджується копією витягу з господарської книги №1 за 2016-2020 роки, особистий рахунок № [NUMBER] /1. Згідно акта встановлення фактичного проживання громадян за адресою: [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] не проживає за вищезазначеною адресою з 2007 року. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є сусідкою позивача та проживає за адресою: [ADDRESS] , громадянин [PERSON] , який зареєстрований в будинку, який належить позивачу [PERSON] , вже тривалий час, а саме з 2007 року там не проживає, виїхав з с. Стара Гута [ADDRESS] Середино-Будського району Сумської області та де він знаходиться зараз невідомо. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, також підтвердила, що її чоловік [PERSON] та громадянин [PERSON] , уклали договір найму житла від 30.07.2007, але останній не мешкає за аресою: [ADDRESS] . Свідок також показала, що мешкає за цією адресою та інших мешканців будинку вона не бачить. Відповідно до ч. 1 ст.\~29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст.\~3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» встановлено: місцем перебування фізичної особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Оскільки місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , то він повинен знаходитись за місцем реєстрації та проживати в будинку. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в ст. 150 ЖК Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР суд визнає особу такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Оскільки відповідач [PERSON] дійсно не проживає за місцем реєстрації в житловому приміщенні більше шести місяців, що підтверджується дослідженими у справі доказами, то є законні підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved