Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та просив усунути перешкоди, які чинить йому [PERSON] у користуванні та розпорядженні належною йому на праві приватної власності часткою квартири [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є співвласником квартири [ADDRESS] , однак у ній зареєстрований відповідач [PERSON] , який у ній не проживає, своїх речей не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як співвласнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року було залучено до участі у справі [PERSON] , [PERSON] як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Пунько І.В. не з`явилися, однак адвокат Пунько І.В. на адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення-повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки від позивача та його представника не надходило заперечень проти такого порядку розгляду справи. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов просила задовольнити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов просила задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та його слід задовольнити з таких підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. 8, 41 Конституції України, ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, її норми є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва на право власності на житло від 10.02.2004 року, виданого згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10 лютого 2004 року № 216, та Договору дарування частини квартири від 25.12.2007 року, посвідченого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-1086, позивачеві [PERSON] належить ј частка квартири [ADDRESS] , третій особі [PERSON] - Ѕ частка квартири [ADDRESS] , третій особі [PERSON] - Ѕ частка квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 06.02.2020 року № 7849, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно з Актом № 65 від 28.01.2020 року, посвідченим ПП «Бокуд», [PERSON] з 2010 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , не проживає (а.с. 5). Отже, у спірній квартирі відповідач [PERSON] не проживає з 2010 року, тобто понад рік, своїх речей у ній не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як співвласнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом). Суд бере ці докази до уваги, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оспорюються. Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 840,80 грн. судового збору.

Outcome: approved