Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 170 824,39 грнивень заборгованості, з яких: основна заборгованість 20 000 доларів США, що еквівалентно 159 400 гривень, та 11 424,39 гривень - 3% річних; в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 10 червня 2009 року в сумі 170 824,39 гривень визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату правової допомоги адвоката у розмірі 10 000 гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 червня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути в строк до 10 червня 2010 року, що було підтверджено відповідною розпискою. Крім того, між сторонами була досягнута домовленість про те, що в разі прострочення повернення позики у розмірі 20 000 доларів США, а також в разі її не повернення, [PERSON] передає [PERSON] у власність Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві приватної власності відповідачу. Натомість, у визначений у розписці строк, [PERSON], на порушення своїх договірних зобов'язань позику не повернув. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості або передачу йому у власність Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], як-то обумовлено між сторонами, ніяким чином не прореагував, борг не повернув та від передачі частини квартири у власніть позивача відмовився, що змусило [PERSON] звернутися до суду з даним позовом. Згідно даних Національного банку України станом на 11 червня 2010 року офіційний курс доллара США складає 7,97 гривень за 1 долар США. Тому заборгованість відповідача в національній валюті становить 159 400 гривень. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України 3% від простроченої суми складають 11 424,39 гривень. Таким чином, загальна заборгованість відповідача з врахуванням 3% річних становить 170 824,39 гривень. [PERSON], реалізуючи надані йому законом права на правову допомогу, 25 вересня 2012 року уклав договір б/н про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON], якому йому були надані відповідні процесуальні повноваження представляти інтереси позивача в спорі з [PERSON], в тому числі під час розгляду даної судової справи. Наявність у [PERSON] статусу адвоката документально підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю [NUMBER] від 22.09.1995 року (дублікат від 05.01.2011 року) та посвідченням адвоката [NUMBER] від 22.09.2015 року. На виконання умов договору б/н про надання правової допомоги від 25.09.2012 року, 01 жовтня 2009 року позивачем передплатою було сплачено гонорар за надання правових послуг адвоката [PERSON] в сумі 10 000 гривень, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 14 від 01.10.2012 року, квитанцією до прибуткового кассового ордера № 14 від 01.10.2012 року, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку: 681 та карткою рахунку: 681. На момент укладання договору про надання правових послуг адвокатом мінімальний розмір заробітної плати, відповідно до ст. 13 Закону України «Про державний бюджет на 2012 рік» становить 1118 гривень. Отже, граничний розмір компенсації за годину роботи адвоката [PERSON] складає 40% від вказаної суми, тобто 447 гривні за годину. До моменту подання даного позову адвокатом [PERSON] на вивчення матеріалів справи та підготовку данного позову для подання до суду витрачено 22,5 годин робочого часу. Отже, граничний розмір суми компенсації позивачу сплачених ним витрат на правову допомогу складає 10 000 гривень. Таким чином, позивач поніс документально підтверджені витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10 000 гривень, обов'язок по відшкодуванню яких слід покласти на відповідача. Оскільки, між сторонами була досягнута домовленість про те, що в разі прострочення виконання зобов'язання по договору позики передає у власність Ѕ квартири [ADDRESS], що територіально відноситься до Дніпровського району м. Києва, тому дана позовна заява підлягає до розгляду Дніпровським районним судом м. Києва. До позовної заяви додана заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, а також накладення арешту на транспортний засіб: машину марки Subary Tribeca, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2012 року в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, визнання права власності відмовлено. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2012 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до судового розгляду. 06 грудня 2012 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, а також накладення арешту на транспортний засіб: машину марки Subary Tribeca, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2012 року в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, визнання права власності відмовлено. 20 грудня 2012 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, а також накладення арешту на транспортний засіб: машину марки Subary Tribeca, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2012 року заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, визнання права власності задоволено частково. Накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] на праві власності в межах суми 170 824 гривень 39 копійок. В судовому засіданні 23 січня 2013 року судом задоволено клопотання представника позивача відповідача [PERSON] - [PERSON] про відкладення розгляду справи для надання можливості представнику відповідача ознайомитись з матеріалами справи. В судовому засіданні оголошена перерва для надання можливості представнику відповідача ознайомитись з матеріалами справи. У своїх запереченнях на позовну заяву від 04 лютого 2013 року поданих представником відповідача [PERSON] - [PERSON], останній просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечення вказує, що [PERSON] дійсно знайомий з [PERSON], так як останній виконував ремонтні роботи у квартирі відповідача. У 2009 році у відповідача виникли проблеми фінансового характеру щодо оплати послуг позивача. Тому відповідач на виконання вимог позивача, добровільно написав розписку щодо боргових зобов'язань на суму 10 000 доларів США. Означені зобов'язання протягом часу який був встановлений розпискою було виконано в повному обсязі, свідком виконання відповідачем грошових зобов'язань була дружина позивача (дані якої невідомі), а також інші свідки, які можуть підтвердити відсутність боргових зобов'язань відповідача перед позивачем. Після остаточного розрахунку за виконання будівель-монтажних робіт та оздоблювальних робіт у квартирі [ADDRESS] проведеного між відповідачем та позивачем, останній повернув відповідачу власноручно написану ним розписку (приблизно наприкінці літа - на початку осені 2010 року) на суму 10 000 доларів США. Після врегулювання всіх спірних боргових зобов'язань (питань) позивач та відповідач певний час (1-1,5 роки) підтримували стосунки, позивач телефонував відповідачу з проханням допомогти з працевлаштуванням. З огляду на нібито доказ у справі, наданий позивачем, фотокопію розписки, повідомляє, що при складанні оригінальної розписки (щодо позики в сумі в розмірі 10 000 доларів США за виконання будівельно-монтажних послуг) - [PERSON] зазначив свої паспортні дані (серія та номер паспорту, ким і коли виданий, дата народження), місце реєстрації і проживання, валюту в якій здійснював запозичення. В копії розписки, яку надано позивачем до суду у якості доказу, нібито боргових зобов'язань відповідача, ніяких, навіть непрямих доказів щодо написання особисто відповідачем цієї розписки не надано. З означеного вище питання ніяких пояснень з боку позивача та його адвоката до суду не надходило. Позивач або інша не встановлена особа підробила розписку, яка слугувала підставою для звернення позивача до суду В січні 2013 року відповідач звернувся до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо перевірки позивача та інших осіб на предмет причетності до підроблення розписки, яка міститься в матеріалах судової справи. На теперішній час за означеною вище заявою триває кримінальне провадження, про прийняте процесуальне рішення станом на 04 березня 2013 року відповідача повідомлено не було. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є безпідставними та незаконними. В судовому засіданні 04 лютого 2013 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснив, що 10 червня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути в строк до 10 червня 2010 року, що було підтверджено відповідною розпискою. Крім того, між сторонами була досягнута домовленість про те, що в разі прострочення повернення позики у розмірі 20 000 доларів США, а також в разі її не повернення, [PERSON] передає [PERSON] у власність Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві приватної власності відповідачу. У визначений у розписці строк відповідач позику не повернув, на прохання позивача про добровільну сплату заборгованості або передачу йому у власність Ѕ частини квартири, ніяким чином не відреагував, борг не повернув та від передачі частини квартири у власніть позивача відмовився. В судовому засіданні 04 лютого 2013 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, пояснив, що розписка від 10 червня 2009 року є підробленою. Розписки про отримання відповідачем від позивача 10 000 доларів США, зобов'язання по якій відповідачем перед позивачем виконано, вже не існує. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2013 року клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про призначення судово-почеркознавчої експертизи задоволено. Призначено у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості - судово-почеркознавчу експертизу на розгляд якої поставлено питання: чи виконаний рукописний текст розписки від 10 червня 2009 року, а саме: «Расписка 10.09.2009г Я [PERSON] взял у [PERSON] в долг 20000 долал. (двадцять тыс. долларов) на срок до 10.06.2010г. Обязуюсь вернуть в строк. 10.06.2009г.» - самим [PERSON] чи іншою особою; чи виконаний підпис на розписці від 10 червня 2009 самим [PERSON] чи іншою особою? Витребувано у позивача, [PERSON], для проведення експертизи, оригінал розписки від 10 червня 2009 року. Провадження по справі до отримання висновку експертизи зупинено. 29 квітня 2013 року з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] разом з повідомлення від 19 квітня 2013 року про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи через невиконання клопотання експертів про надання вільних зразків почерку та підпису [PERSON] за 2007-2009 р.р. еспериментальних зразків почерку [PERSON] у вигляді рукописних записів: «Расписка 10.09.2009 г Я [PERSON] взял у [PERSON] в долг 20000 долал. (двадцять тыс. долларов) на срок до 10.06.2010 г. Обязуюсь вернуть в строк. 10.06.2009 г.». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2013 року відновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2013 року в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову, поданої до суду 20 грудня 2012 року, відмовлено. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2013 року повторне клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про призначення судово-почеркознавчої експертизи задоволено. Призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу на розгляд якої поставлено питання: чи виконаний рукописний текс розписки від 10 червня 2009 року, а саме: «Расписка 10.09.2009г Я [PERSON] взял у [PERSON] в долг 20000 долал. (двадцять тыс. долларов) на срок до 10.06.2010г. Обязуюсь вернуть в строк. 10.06.2009г.» - самим [PERSON] чи іншою особою; чи виконаний підпис на розписці від 10 червня 2009 самим [PERSON] чи іншою особою? Провадження по справі до отримання висновку експертизи зупинено. 14 жовтня 2013 року з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення від 10 жовтня 2013 року про неможливість надання висновку через недостатність зразків для проведення порівняльного дослідження, а саме зразків, які виконані у 2009 році, оскільки зразки не посвідчені та не зазначені в ухвалі суду. Ухвалою Дніпровського районного суду від 21 березня 2014 року відмовлено у відновленні провадження у справі, направлено матеріали цивільної справи до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, для проведення судово-почеркознавчої експертизи відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2013 року. 06 листопада 2014 року до суду надійшов висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертини № 4708/4709/14-32 від 29 жовтня 2014 року. Ухвалою Дніпровського районного суду від 18 листопада 2014 року відновлено провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні 03 грудня 2014 року судом оголошена перерва до 24 грудня 2014 року для виклику позивача. В судовому засіданні 24 грудня 2014 року судом оголошена перерва до 16 січня 2015 року для повторного виклику позивача в судове засідання. В судовому засіданні 16 січня 2015 року судом задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про долучення до матеріалів справи письмових пояснень, відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про допит в якості свідка відповідача [PERSON], щодо клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про призначення судово-почеркознавчої експертизи ухвалено перед вирішенням питання про призначення експертизи визнати явку в судове засідання відповідача [PERSON] обов'язковою, та допитати в судовому засіданні експерта [PERSON] В судовому засіданні оголошено перерву до 04 лютого 2015 року для виклику в судове засідання відповідача [PERSON], експерта [PERSON] та витребування з Дніпровського РУГУ МВС України матеріалів кримінального провадження. В судовому засіданні 04 лютого 2015 року була допитана експерт [PERSON] Так, експерт [PERSON], суду пояснила, що вона є старшим судовим експертом відділу почеркознавчих судових досліджень лабораторії криміналістичних видів досліджень, судовим експертом четвертого кваліфікаційного класу, яка має вищу освіту, освітньо-кваліфікаційного рівня «Спеціаліст», кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку та підписів» з правом проведення почеркознавчих і автотоварознавчих експертиз. При наданні висновку 29 жовтня 2014 року був інший експерт, який звільнився в червні 2014 року. Підпис відповідача в біржовому договорі (угоді) № 008603 від 08 липня 2009 року викликав сумнів, тому вона його виключила із зразків. Документом, які вона використовувала як зразок, був наказ № 5-к/2010. Для порівняльного дослідження експертом були використані як вільні зразки копії сторінок паспорта серії [NUMBER] від 06 листопада 2003 року (а.с.124) та копії заяв від 01 лютого 2011 року та від 28 квітня 2011 року. Крім того, умовно-вільними зразками було використано клопотання про перенесення розгляду справи від 17 грудня 2012 року (а.с. 42-а), договір про надання правової допомоги від 22 січня 2013 року (а.с.52-53), повідомлення від 15 грудня 2012 року, а також використано експериментальні зразки на восьми аркушах. На запитання позивача щодо застосування п. 1.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 03 листопада 1998 року № 705//3145, при виконанні експертизи пояснила, що використовувала ці зразки, так як вони наближені до часу об'єкта дослідження. Особі, яка виконувала ці зразки не сімнадцять років, тому за три роки почерк так сильно не змінюється. Експерти мають право провести експертизу за копіями зразків підпису та почерку. Біржовий договір № 008633 від 08 липня 2009 року викликав сумнів, оскільки був відмінним від інших документів. Крім того, [PERSON] не повідомив, що договір скріплений саме його підписом. Експерт не вивчає матеріали справи, а бере до уваги лише ті документи, що стосуються об'єкту дослідження. На запитання позивача щодо застосування п. 1.3.8 цієї ж Інструкції, при виконанні експертизи пояснила, що експерт може брати як менше зразків, так і більше, якщо це потрібно для проведення експертного дослідження. Рекомендації не є обов'язковими до застосування експертом, оскільки по своїй правовій суті мають лише рекомендаційний характер. Особливостей посвідчення зразків підпису [PERSON] не було. В судовому засіданні 27 лютого 2015 року судом задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про оголошення перерви в судовому засіданні через неповідомлення відповідача про розгляд справи. В судовому засіданні оголошена перерва до 16 березня 2015 року для виклику в судове засідання відповідача, явка якого в судове засідання визнана судом обов'язковою. В судовому засіданні 16 березня 2015 року судом задоволено клопотання представника позивача відповідача [PERSON] - [PERSON] про відкладення розгляду справи у зв'язку з сімейними обставинами відповідача. В судовому засіданні оголошена перерва до 27 березня 2015 року для повторного виклику в судове засідання відповідача. В судовому засіданні 27 березня 2015 року судом ухвалено рішення про виклик та допит в якості свідка відповідача [PERSON] 08 квітня 2015 року до суду надійшла заява [PERSON] про неможливість прибути в судове засідання 10 квітня 2015 року у зв'язку з його проживанням у м. Дніпропетровськ та доглядом за хворою на цукровий діабет матір'ю. Вважає, що справа може бути розглянута без його особистої участі, у справі приймає участь його представник за дорученням. По суті справи заявив, що повністю заперечує проти задоволення позову, підтримує раніше подані заперечення на позовну заяву, стверджує, що ніякої розписки від 10 червня 2009 року про позику грошових коштів в сумі 20 000,00 доларів США у [PERSON] він не писав, що також підтверджено висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 29 жовтня 2014 року № 4708/4709/14-32. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року застосовано примусовий привід до свідка [PERSON] В судовому засіданні 13 травня 2015 року судом задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про застосування повторного приводу до відповідача. В судовому засіданні оголошена перерва до 22 червня 2015 року для повторного приводу відповідача, як свідка. В судовому засіданні 22 червня 2015 року судом ухвалено повторно направити ухвалу суду від 10 квітня 2015 року про примусовий привід [PERSON] як свідка в судове засідання. В судовому засіданні 14 липня 2015 року судом задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про повторне направлення ухвали суду від 10 квітня 2015 року про примусовий привід [PERSON] як свідка в судове засідання, та оголошено перерву до 27 серпня 2015 року для повторного направлення ухвали про примусовий привід [PERSON] як свідка в судове засідання. В судовому засіданні 27 серпня 2015 року судом задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про оголошення перерви в судовому засіданні для повторного направлення ухвали суду від 10 квітня 2015 року про примусовий привід [PERSON] як свідка в судове засідання. В судовому засіданні оголошена перерва до 17 вересня 2015 року для повторного направлення ухвали про примусовий привід [PERSON] як свідка в судове засідання. 20 липня 2015 року до Дніпровського районного суду м. Києва на виконання ухвали суду від 10 квітня 2015 року про примусовий привід [PERSON] як свідка надійшли пояснення [PERSON] та рапорт ДІМ Бабушкінського РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON], зі змісту яких вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS], разом зі своєю хворою матір'ю, яка потребує стороннього догляду, не має можливості прибути в судове засіданні, та зобов'язався при першій можливості з'явитися до суду (а.с.66-68 Том 2). Ухвалою Дніпровського районного суду від 17 вересня 2015 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Доручено Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська забезпечити проведення відеоконференції та участь у ній відповідача [PERSON]. 19 жовтня 2015 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення представника позивача [PERSON] - [PERSON], в яких останній зазначає, що 27 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до начальника Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про надання інформації щодо результатів розгляду заяви [PERSON] На вищевказаний запит [PERSON] була отримана копія постанови слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 22.01.2013 р. про закриття кримінального провадження, у зв'язку з відсутністю у діянні гр. [PERSON] складу кримінального правопорушення, яка на підставі клопотання б/н від 24.12.2014 р. була долучена до матеріалів справи. З даної постави органу досудового розслідування вбачається, що слідчим шляхом було встановлено, що [PERSON] у 2009 році отримав у борг в гр. [PERSON] грошові кошти у сумі 20 000 (двадцять тисяч) дол. США, які протягом 2010 року були повернуті у повному обсязі. Також, слідчим зазначено, що на його неодноразові телефонні виклики з метою допиту [PERSON], останній до слідчого так і не з'явився. Тобто, за умови, що [PERSON], як особа, яка звернулася до Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві з заявою про, нібито, скоєне позивачем по відношенню до відповідача кримінальне правопорушення, та мав би сам у першу чергу бути зацікавленим у позитивних для нього результатах досудового розслідування, він умисно ігнорував виклики слідчого та фактично усунувся від сприяння слідству у встановленні істини. В подальшому, судом було витребувано матеріали досудового розслідування СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013110040000830 від 17.01.2013 р., за ознаками ст. 190 КК України. Після ознайомлення з наданими до суду матеріалами, з'ясувалось, що за розглядом заяви [PERSON] слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві була винесена постанова про закриття кримінального провадження від 17.05.2013 р. яка зовсім не відповідає постанові слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 22.01.2013 р. про закриття кримінального провадження, яка була отримана [PERSON] на запит. Оскільки, [PERSON] неодноразово посилався на можливі протиправні дії з боку [PERSON], які обґрунтовуються аналізом характеру та змісту суб'єктивної поведінки самого [PERSON] під час розгляду справи в суді, тому, звертає увагу суду не деякі обставини даної цивільної справи, які, на думку позивача, мають значення для прийняття обґрунтованого рішення. По-перше, із заперечення [PERSON] на позов (а.с.65-66) вбачається, що відповідач в січні 2013 року звернувся із заявою до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо перевірки позивача на предмет причетності до підроблення розписки. В той же час, в матеріалах кримінального провадження СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві №12013110040000830 від 17.01.2013 р. (арк. крим. пров. 29) міститься рапорт, в якому слідчим Грицун П.О. було зазначено, що з метою встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, ним було зроблено телефонний дзвінок заявнику; під час телефонної розмови особа чоловічої статі підтвердила що є [PERSON], проте на прохання з'явитися до слідчого для допиту в якості потерпілого [PERSON] відмовився та пояснив, що жодних заяв він до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві не заявляв. [PERSON] не оскаржував у встановленому законом порядку вказану постанову органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження, погоджуючись таким чином з законністю та підставністю її прийняття. Тобто, така поведінка [PERSON] прямо свідчить про надуманість його заяви про підробленість складеної та підписаної ним же боргової розписки, а також додатково переконує позивача у злочинному характері його діянь. По-друге, на підставі клопотання ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.06.2013 р. у даній цивільній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу. 29.10.2014 р. до Дніпровського районного суду м. Києва були повернуті матеріали цивільної справи разом із висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №4708/4709/14-32. На думку позивача, вказаний експертний висновок не може бути взятий судом до уваги, враховуючи наступне. [PERSON] під час призначення та проведення у лютому-квітні 2013 року першої судово-почеркознавчої експертизи у зазначеній цивільній справі спеціально ухилився від надання експертам вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків почерку особи, яка підлягає ідентифікації, що призвело до повернення тричі матеріалів цивільної справи за позовом [PERSON] до Дніпровського районного суду м. Києва разом із повідомленням про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, у зв'язку з неподанням витребуваних експертом вільних та експериментальних зразків почерку та підпису [PERSON], а також у зв'язку з не оплатою проведення цієї експертизи. Хоча, клопотання експерта КНДІСЕ про надання в розпорядження експерта вільних та експериментальних зразків почерку та підпису [PERSON] було отримано представником останнього [PERSON] 14.05.2013 року, а вільні зразки підпису [PERSON] були надіслані до КНДІСЕ лише 14.04.2014 року, незважаючи на те, що проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи було призначено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.06.2013 року. Тобто, протягом майже одного року [PERSON] свідомо робив усе, щоб вказана судова почеркознавча експертиза не відбулася. Позивач припускає, що в подальшому, за викликом судді Катющенко В.П., до суду з'явилась інша особа, а не особисто [PERSON] та виконала замість нього вимогу судових експертів щодо надання ним ([PERSON].) експериментальних зразків почерку та підпису. Оскільки, суддя Катющенко В.П. не знаючи особисто [PERSON] в обличчя, оскільки він спеціально не з'являвся та не з'являється у судові засідання, де б його упізнавав [PERSON] та ідентифікував саме як [PERSON], сприйняла цю особу за [PERSON] та відібрала у неї зразки почерку та підпису, вважаючи, що це діє саме [PERSON] Таким чином, на думку [PERSON], суддею Катющенко В.П. було відібрано експериментальні зразки почерку та підпису [PERSON], що містяться на аркушах 127-134 даної цивільної справи, але які візуально зовсім не схожі, тобто фактично позивач вважає такі зразки нібито почерку та підпису [PERSON] підробленими. Крім того, при більш детальному дослідженні та порівнянні наявних у матеріалах даної цивільної справи зразків підписів [PERSON] (на клопотаннях, договорах, довіреностях, заявах) з підписом, зробленим останнім на розписці, [PERSON] вважає, що існує не абияка можливість умисної зміни відповідачем свого почерку та підпису та або залучення ним до надання зразків почерку та підпису іншої особи. Найбільш вражаючими прикладами відмінності підпису [PERSON] є порівняння зразків підпису на документах, що містяться у матеріалах справи, а саме: підпис на клопотанні б/н від 17.12.2012 р. про перенесення розгляду справи з підписом на клопотанні б/н від 28.01.2015 р.; підпис на наказі №5-К/2012 від 14.12.2012 р. з підписом на заявах про прийняття на роботу від 01.02.2011 р. та звільнення з роботи від 28.04.2011 р. у ТОВ «Восход»; підпис на договорі про надання правової допомоги адвокатом [PERSON] від 22.01.2013 р. (а.с.52-55) з підписом на договорі про надання правової допомоги адвокатом [PERSON] від 22.01.2013 р. (а.с.59-60); підпис на договорі про надання правової допомоги адвокатом [PERSON] від 04.11.2014 р. з підписом на довіреності на представництво інтересів [PERSON] від 23.02.2015 р. №636; пояснювальна від 30.06.2015 р. за підписом [PERSON] на ім'я Начальника Бабушкінського РВ Дніпропетровського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області; зобов'язальний лист від 30.06.2015 р. за підписом [PERSON] на ім'я Начальника Бабушкінського РВ Дніпропетровського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області. По-третє, звертає увагу суду на саму поведінку відповідача [PERSON] Так, в судовому засіданні 16 січня 2015 року, у відповідності до положень п.4 ч.І ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України, судом була визнана явка відповідача для особистих пояснень, обов'язковою. Проте, [PERSON] в судові засідання призначені на 04.02.2015 р., 27.02.2015 р., 16.03.2015 р., 27.03.2015 р. не з'явився та неодноразово повідомляв суду про неможливість явки в судове засідання. Тому, задовольняючи клопотання представника позивача про виклик [PERSON] для допиту в якості свідка, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2015 р. до свідка [PERSON] було застосовано примусовий привід. В свою чергу, [PERSON] зухвало ігноруючи вимоги судового рішення Дніпровського районного суду м. Києва в судові засідання 13.05.2015 р., 22.06.2015 р., 14.07.2015 р., 27.08.2015 р. та 17.09.2015 р. так і не з'явився, мотивуючи неможливість прибуття в судове засідання хворобою матері. Позивач вважає таку поведінку [PERSON] неправомірною та спрямованою на затягування розгляду даної справи з метою уникнути від повернення боргових зобов'язань. Крім того, на думку [PERSON] такі дії відповідача можуть свідчити про небажання останнього бути присутнім на судовому засіданні одночасно разом із суддею Катющенко В.Г1. та позивачем. Адже, позивач припускає, що під час відібрання експериментальних зразків підпису [PERSON] для проведення первісної судово-почеркознавчої експертизи, зовсім інша особа, а не особисто [PERSON], з'явилася за викликом до судді Катющенко В.П., і вдаючи при цьому себе за [PERSON] виконала замість нього вимогу судових експертів щодо надання ним ([PERSON].) експериментальних зразків почерку та підпису. В той же час, суддя Катющенко В.П., не знаючи особисто [PERSON] в обличчя, оскільки він спеціально для цього не з'являвся у судові засідання, де б його упізнавав позивач та ідентифікував саме як [PERSON], помилково сприйняла цю особу за [PERSON] та відібрала у неї зразки почерку та підпису, вважаючи, що це діє саме [PERSON] Саме тому, [PERSON] ухиляється від виконання вимог суду щодо явки в судове засідання в якості свідка, що також свідчить про його неправомірну поведінку. Тому просив суд звернути увагу на перераховані обставини та приділити їм належну увагу під час прийняття законного та обгрунтованого рішення. В судовому засіданні 19 жовтня 2015 року, проведенному в режимі відеоконференції, відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення в повному обсязі. Додатково пояснив, що він не писав розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів. Спірна розписка підроблена. Він брав у [PERSON] гроші, однак давно їх повернув. В 2008 - 2010 роках він писав розписку про отримання грошових коштів, однак всі гроші він повернув, а розписки відсутні через їх знищення. Він приходив до головуючого судді Катющенко В.П. та надавав зразки свого почерку. В правоохоронні органи із заявами не звертався. Також, відповідач [PERSON] відмовився від надання свідчень в судовому засіданні в якості свідка. Ухвалою Дніпровського районного суду від 19 жовтня 2015 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Призначено у справі - додаткову судово-почеркознавчу на розгляд якої поставлено питання: чи виконаний рукописний текст розписки від 10 червня 2009 року, а саме: «Расписка 10.06.2009г Я [PERSON] взял у [PERSON] в долг 20000 долал. (двадцять тыс. долларов) на срок до 10.06.2010г. Обязуюсь вернуть в строк. 10.06.2009г.» - самим [PERSON] чи іншою особою; чи виконаний підпис на розписці від 10 червня 2009 року самим [PERSON] чи іншою особою? Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. В судовому засіданні 19 жовтня 2015 року оголошена перерва до 11 листопада 2015 року у зв'язку з необхідністю явки відповідача в судове засідання, у вз'язку з призначенням повторної почеркознавчої експертизи. В судовому засіданні 11 листопада 2015 року у відповідача [PERSON] були відібрані зразки підпису необхідні для проведення експертизи, задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів у справі, оголошена перерва до 02 грудня 2015 року для витребування документів. В судовому засіданні 02 грудня 2015 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про оголошення перерви для отримання відповідей на запити. В судовому засіданні оголошена перерва до 25 грудня 2015 року для отримання відповідей на запити. В судовому засіданні 25 грудня 2015 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про оголошення перерви в судовому засіданні для отримання відповідей з Бабушкінської міграційної служби про факт отримання паспорту [PERSON] В судовому засіданні оголошена перерва до 20 січня 2016 року для отримання відповідей з Бабушкінської міграційної служби про факт отримання паспорту [PERSON] В судовому засіданні 20 січня 2016 року оголошено перерву для отримання відповідей на запити до 15 лютого 2016 року. В судовому засіданні 15 лютого 2016 року частково задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування інформації щодо наявності у [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], об'єктів нерухомого майна у м. Києві. В судовому засіданні оголошена перерва до 04 березня 2016 року для отримання відповідей на запити. В судовому засіданні 04 березня 2016 року оголошена перерва до 07 квітня 2016 року для отримання відповідей на запити. В судовому засіданні 07 квітня 2016 року повторно оголошена перерва до 28 квітня 2016 року для витребування інформації щодо наявності у [PERSON] об'єктів нерухомого майна у м. Києві. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року зупинено провадження у справі до отримання висновку додаткової судово-почеркознавчої експертизи. 31 січня 2018 року з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертів за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи № 13504-13506/16-32 від 17 січня 2018 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду на 19 березня 2018 року. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - 31 жовтня 2012 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2012 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, справа призначена до судового розгляду, за правилами ЦПК України у редакції Кодексу від 11.05.2004 № 1701-VІ. Ухвалою суду від 04 лютого 2013 року у даній справі призначено судово-почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду від 01 червня 2013 року відновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 21 червня 2013 року у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості призначено судово-почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду від 18 листопада 2014 року відновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 19 жовтня 2015 року у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості призначено додаткову судово-почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду від 28 квітня 2016 року провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості зупинено до отримання висновку додаткової судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 07 лютого 2018 року поновлено провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, справа призначена до судового розгляду. Відповідно до пункту 9 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, в редакції від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. За вимог ч. 3 ст. 254 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) провадження у справі продовжується зі стадії, на якій його було зупинено. В даному випадку провадження у справі 28 квітня 2016 року було зупинено на стадії розгляду справи по суті, у зв'язку з призначенням додаткової судово-почеркознавчої експертизи, відповідно до ухвали суду від 19 жовтня 2015 року. 07 лютого 2018 року провадження у справі поновлено та справа призначена до судового розгляду. З урахуванням процесуальних норм та тих обставин, що судом було розпочато розгляд справи по суті, судом були досліджені докази по справі, розгляд по суті триває, суд не вбачає підстав для проведення підготовчого засідання у справі з наступним розглядом справи по суті. 19 березня 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано додаткові пояснення до позовної заяви, в яких останній просив: задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики та визнання права власності на частку квартири. Свої заявлені вимоги обґрунтовує тим, що за клопотанням представника позивача ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.10.2015 року в даній цивільній справі було призначено додаткову судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. До Дніпровського районного суду м. Києва були повернуті матеріали даної цивільної справи разом із висновком експертів №13504-13506/16-32 за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі №2604/25010/12, складеним Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз 17.01.2018 року. Ознайомившись із вказаним висновком додаткової судово-почеркознавчої експертизи, позивач вважає даний висновок обґрунтованим, належним чином вмотивованим та таким, що повністю спростовує доводи відповідача у даній цивільній справі. Звідси позивач вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню судом, виходячи з наступного. На вирішення додаткової судово-почеркознавчої експертизи були поставлені наступні питання: Чи виконаний рукописний текст розписки від 10.06.2009 року, а саме: «Розписка 10.09.2009 г. Я [PERSON] взял у [PERSON] в долг 20000 долал. (двадцать тис. долларов) на срок до 10.06.2010 г. Обязуюсь вернуть в срок 10.06.2010 г.» - самим [PERSON] чи іншою особою? На вказане питання експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз була надана відповідь, що: досліджуваний рукописний текст «Розписка 10.09.2009 г. Я [PERSON] взял у ...» та «Обязуюсь вернуть в срок 10.06.2010 г.» в Розписці від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] від 10.06.2009, виконано самим [PERSON]. Також, судовими експертами КНДІСЕ було зазначено, що при порівняні почерку, яким виконано досліджуваний рукописний текст із зразками почерку [PERSON] встановлені збіжності наведених вище загальних, а також окремих ознак почерку, наведені на знімках Ілюстативної таблиці та відмічені розмітками з цифровими позначеннями червоного кольору. А оскільки наведені збіжні ознаки суттєві, сукупність їх індивідульна, і тому достатня для висновку про те, що цей досліджувальний рукописний текст виконано [PERSON] Таким чином, вказаний висновок судових експертів КНДІСЕ вкотре доводить обґрунтованість заявлених [PERSON] позовних вимог та повністю спростовує заперечення [PERSON] на позов (т.1, а.с.65-66), в яких він посилався на підроблення позивачем поданої до суду розписки. Крім того, підтвердженням відсутності в діях [PERSON] факту підроблення досліджуваної розписки є висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, зазначений у п.1 Дослідницької частини Висновку № 13504-13506/16-32, а саме: «Вивченням досліджуваного підпису від імені [PERSON], що міститься у Розписці від імені [PERSON], без збільшення та зі збільшенням з допомогою вказаних вище вимірювальних та технічних засобів, у різних зонах спектру у відбитому та на просвіт, бічному, природному та штучному режимах освітлення встановлено таке: барвна речовина штрихів підпису розташована на поверхні паперу, без проникнення в його товщу та без утворення розпливів вздовж волокон; барвна речовина має характерний блиск; забарвлення штрихів нерівномірне у вигляді інтенсивно та слабко фарбованих ділянок, що чергуються; при косо спрямованому освітленні в штрихах підпису спостерігаються втиснені рельєфи у вигляді борозенки. При дослідженні місця розміщення підпису у видимій та невидимій зонах спектру не виявлено штрихів або залишків штрихів, відмінних від штрихів почеркового об'єкта за місцем розташування та використаними барвними речовинами. При дослідженні у різних кутах нахилу до джерела світла та при різному збільшенні з використанням криміналістичної лупи та мікроскопу у місці розташування підпису не виявлено незабарвлених втиснутих штрихів та інших слідів механічного впливу на матеріал аркушу паперу, на якому міститься досліджуваний підпис. Встановлені ознаки є достатньою підставою для висновку про те, що досліджуваний підпис від імені [PERSON] виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів.». Тобто, вищевказане прямо свідчить про надуманість заяви [PERSON] про підробленість складеної та підписаної ним же боргової розписки, а також додатково підтверджує правомірність заявлених позовних вимог. Другим питанням до експертів було те, чи виконаний підпис на розписці від 10.06.2009 року самим [PERSON] чи іншою особою? Від судових експертів була отримана відповідь, що: «Підпис від імені [PERSON], що міститься нижче тексту розписки, навпроти дати «10.06.2009 г.» в Розписці від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] від 10.06.2009 року, встановити [PERSON] або іншою особою встановити не виявилось можливим з причин, зазначених у п. 3 Дослідницької частини висновку. Так, з п. 3 Дослідницької частини висновку експертів № 13504-13506/16-32 вбачається, що досліджуваний підпис від імені [PERSON] в Розписці від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] від 10.06.2009 року, складається з букви «О», безбуквених штрихів та розчерку. При порівнянні досліджуваного підпису від підписів транспкрипції імені [PERSON], встановлені збіжності ступеню виробленості рухів, їх темпу, а також окремих ознак почерку, відмічені на знімках Ілюстативної таблиці розмітками з цифровими позначенніми червоного кольору: форми рухів при виконанні чаключної частини розчерку (розм. 1, прямолінійна); при з'єднанні букви «О» та наступного безбуквенного штриха (розм. 2, петльова); протяжності рухів по вертикалі при виконанні букви «О» (розм. З, велика); взаємного розміщення букви «О» та безбуквенного штриха (розм. 4, безбуквенний штрих міститься всередині букви «О»); розміщення точки закінчення рухів у розчерку відносно початкової початкової частини розчерку (розм. 5, точка закінчення рухів розміщується на відстані справа від початкової частини розчерку)... Встановити походження розбіжностей ознак чи являються вони варіантами ознак почерку [PERSON], що не проявилися в наданих для порівняння зразках підпису [PERSON], експерти не змогли у зв'язку з великою варіаційністю наданих для порівняння зразків підпису [PERSON] Щодо встановлення збіжностей, то при наявності вказаних розбіжностей, вони дають підстави не тільки для категоричного, але навіть для ймовірного позитивного висновку про тотожність. Таким чином, не дивлячись на намагання [PERSON] зашкодити проведенню додаткової судово-почеркознавчої експертизи у зазначеній цивільній справі (тривале ухилення від надання експертам вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків почерку [PERSON]; велика варіаційність наданих для порівняння зразків підпису [PERSON]; ймовірна умисна зміна [PERSON] свого почерку та підпису), експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було надано обгрунтований, належним чином вмотивований висновок про написання розписки саме відповідачем, що є прямим доказом у даній цивільній справі та обов'язково повинно взятися судом до уваги при прийнятті рішення. Отже, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки, по-перше, ні матеріалами справи, ні висновком судової експертизи, не спростовано факт отримання [PERSON] грошей; по-друге, експертним висновком було встановлено, що рукописний текст розписки від 10.06.2009 року, виконано самим [PERSON]; по-третє, експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз фактично підтверджено тотожність підпису [PERSON] на розписці від 10.06.2009 р., що спростовує його заяву про підробленість боргової розписки. Відповідно п.1 ч.1 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, із заперечення [PERSON] на позов (т.1, а.с.65-66) вбачається, що відповідач в січні 2013 року звернувся із заявою до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо перевірки позивача на предмет причетності до підроблення розписки. В той же час, в матеріалах кримінального провадження СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві №12013110040000830 від 17.01.2013 р. (арк. крим. пров. 29) міститься рапорт, в якому слідчим Грицун П.О. було зазначено, що з метою встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, ним було зроблено телефонний дзвінок заявнику; під час телефонної розмови особа чоловічої статі підтвердила що є [PERSON], проте на прохання з'явитися до слідчого для допиту в якості потерпілого [PERSON] відмовився та пояснив, що жодних заяв він до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві не заявляв. Тобто, така поведінка [PERSON] прямо свідчить про надуманість його заяви про підробленість складеної та підписаної ним же боргової розписки, а також додатково переконує позивача у злочинному характері його діянь. Крім того, [PERSON] під час призначення та проведення у лютому-квітні 2013 року першої судово-почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі спеціально ухилився від надання експертам вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків почерку особи, яка підлягає ідентифікації, що призвело до повернення тричі матеріалів цивільної справи за позовом [PERSON] до Дніпровського районного суду м. Києва разом із повідомленням про неможливість надання висновку судово- почеркознавчої експертизи. Також, [PERSON] зухвало ігноруючи вимоги Дніпровського районного суду м. Києва в судові засідання 04.02.2015 р., 27.02.2015 р„ 16.03.2015 р., 27.03.2015 р„ 13.05.2015 р„ 22.06.2015 р., 14.07.2015 р., 27.08.2015 р. та 17.09.2015 р. не з'явився, що сприймається позивачем як намір затягнути розгляд даної справи з метою уникнути від повернення боргових зобов'язань. Тому, при прийнятті рішення, судом не повинні братися до уваги наявні в матеріалах справи заперечення відповідача, оскільки оцінюючи наданий висновок експертів № 13504-13506/16-32 за результатами проведення додаткової судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 2604/25010/12, складений Київським науково-дослідним інститутом судових експертних 17.01.2018 року, суд має дотримуватись встановленого чинним законодавством України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд, на підставі всебічного, повного та об'єктивного розгляду обставин справи, аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін. В судовому засіданні 23 квітня 2018 року розгляд справи відкладено на 26 червня 2018 року у зв'язку з поданням [PERSON] апеляційної скарги на ухвалу суду про відкриття провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2012 року постановлену під головуванням судді Катющенко В.П., про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON], до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судовому засіданні 26 червня 2018 року ухвалою суду, постановленою у відповідності до вимог ч. 4 ст. 259 ЦПК України не виходячи до нарадчої кімнати, представнику позивача [PERSON] - [PERSON] відмовлено у прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог від 19 березня 2018 року. Також, ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про передачу цивільної справи за територіальною підсудністю до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області та задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про виклик в судове засідання експертів [PERSON] та [PERSON] для надання пояснень по висновку експертизи № 13504-13506/16-32 від 17 січня 2018 року, та оголошена перерва до 23 липня 2018 року для виклику експертів. Судове засідання 23 липня 2018 року не відбулося у зв'язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, розгляд справи призначено на 21 вересня 2018 року. В судовому засіданні 21 вересня 2018 року оголошена перерва до 29 жовтня 2018 року, у зв'язку з не явкою в судове засідання представника позивача. Судове засідання 29 жовтня 2018 року не відбулося у зв'язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, розгляд справи призначено на 20 листопада 2018 року. 20 листопада 2018 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано заяву про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати пов'язані з правничою допомогою адвоката у розмір 45 000,00 грн. та виклав детальний опис робіт (наданих послуг) за період з 25 вересня 2012 року по 11 січня 2015 року та з 12 січня 2015 року по 19 листопада 2018 року. В судовому засіданні 20 листопада 2018 року була допитана експерт [PERSON] Так, експерт [PERSON] підтвердила свій висновок №13504-13506/16-32 від 17 січня 2018 року, суду пояснила, що вона є судовим експертом відділу почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних видів досліджень, судовим експертом п'ятого кваліфікаційного класу, яка має вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень «Спеціаліст», що відповідає другому рівню за ступенем магістра, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів». Щодо змісту останнього абзацу на сторінці сім у висновку експерта від 17 січня 2018 року пояснила, що можливо в тексті цього абзацу є описка та пропущено частку «не». Є розбіжності, але підсумовуючи все очевидно, що сам текст розписки виконаний почерком [PERSON], а визначити належність виконаного підпису під текстом розписки [PERSON] . не видалось можливим через велику варіаційність наданих для порівняння зразків підпису [PERSON] В судовому засіданні 20 листопада 2018 року оголошена перерва до 12 грудня 2018 року для виклику відповідача та його представника. Судове засідання 12 грудня 2018 року не відбулося у зв'язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, розгляд справи призначено на 25 січня 2019 року, який не відбувався у зв'язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, розгляд справи призначено на 13 березня 2019 року. 11 березня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог, в якому позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 1 245 058,22 гривень, з яких: основна заборгованість 20 000 доларів США, що еквівалентно 536 400 гривень, 140 551,50 гривень - 3 % річних та проценти від позики за користування нею в сумі 568 106,72 гривень; в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 10 червня 2009 року в сумі 1 245 058,22 гривень визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS]; стягнути [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату судового збору. В судовому засіданні 13 березня 2019 року ухвалою суду, відмовлено в прийнятті заяви представника позивача [PERSON] - [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Крім того, в судовому засіданні 13 березня 2019 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] наполягала на допиті експерта [PERSON], представник позивача [PERSON] - [PERSON] заперечила про допиту експерта [PERSON] В судовому засіданні оголошено перерву до 08 квітня 2019 року для повторного виклику експерта [PERSON] В судове засідання 08 квітня 2019 року експерта [PERSON] не з'явилась, учасники справи не наполягали на її допиті, зазначивши, що суд використав усі можливі засоби для її виклику, а самостійно сторона відповідача не має можливості забезпечити явку експерта [PERSON] В судовому засіданні 08 квітня 2019 року позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити та, незважаючи на відмову суду у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, просили стягнути з [PERSON] та користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 20 000 доларів США, 5296,49 доларів США 3% річних та проценти від позики за користування нею в сумі 21 512,55 доларів США; в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 10 червня 2009 року в сумі 20 000 доларів США визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] та користь [PERSON] витрати пов'язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 45 000,00 грню; стягнути з [PERSON] та користь [PERSON] витрати на оплату судового збору у розмірі 10 518,25 грн. та витрати на оплату судової почеркознавчої експертизи у розмірі 6 100,80 грн. В судовому засіданні 08 квітня 2019 року представник відповідача [PERSON] .- [PERSON] позовні вимоги не визнала та заперечила проти їх задовлення з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву в повному обсязі, додатково зазначила, що відповідач знайомий з позивачем, однак виключно як з виконавцем ремонтних робіт. В 2009 році її довіритель не міг розрахуватись з позивачем, у звязку з чим, ним були написані якісь розписки чи чорновики, однак відповідач не пам'ятає визначених у них сум. Відповідач заборгував позивачу 10 000 доларів США, однак розрахувався з ним, після чого продовжував спілкуватись з позивачем. Крім того, висновками експертизи, проведених у 2014 році та в 2018 році, визначено, що боргову розписку підписував не [PERSON] Тобто, експертизи не дали категоричного висновку про те, що підпис на розписці виконаний [PERSON] Суд вислухавши пояснення учасників справи, експертів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно розписки від 10 червня 2009 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг 20 000 доларів США на строк до 10 червня 2010 року, які зобов'язувався повернути в строк (а.с.75 Том 1). Як вбачається з висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 4708/4709/14-32 від 29 жовтня 2014 року, підпис від імені [PERSON] справа від рукописного запису «10.06.2009» у розписці від 10.06.2009 виданої від імені [PERSON] виконаний рукописним способом без попередньої підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] справа від рукописного запису «10.06.2009» у розписці від 10.06.2009 виданої від імені [PERSON] - виконаний не [PERSON], а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису [PERSON] Досліджувані рукописні записи у розписці від 10.06.2009 виданої від імені [PERSON] - виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.206-219 Том 1). З Дослідницької частини вказаного Висновку вбачається, що при дослідженні підпису та почерку [PERSON] експертом встановлено як збіжність ознак почерку та підпису, так і розбіжність. При цьому експертом вказано, що наведені розбіжності ознак підпису та почерку стійкі, в своїй сукупності достатні для висновку про те, що ці досліджувані об'єкти виконані не [PERSON], а іншою особою. Збіжні ознаки не суттєві, на категоричний негативний висновок експерта не впиливають і пояснюються природною схожістю почерків або виконання цих об'єктів з ретельним наслідуванням почерку [PERSON] Крім того, з вказаного висновку вбачається, що для порівняльного дослідження експертами використовувались вільні зразки з наказу № 5-К/2012 від 14 грудня 2012 року, з електрофотокопії сторінок паспорту серії [NUMBER] віл 06 листопада 2003 року; умовно-вільні - з клопотання про перенесеня розгляду справи віл 17 грудня 2012 року, з електрофотокопії договору про надання правової допомоги від 22 січня 2013 року, з повідомлення від 15 грудня 2012 року, та експериментальні на восьми аркушах. За результатами допиту експерта [PERSON] судом встановлено, що експертом для надання висновку від 29 жовтня 2014 року були використані як оригінали документів так і фотокопії. При цьому, експерт в судовому засіданні не змогла надати чіткої відповіді на те, чому одні оригінали документів останньою приймалися до уваги при здійсненні порівняння підпису та почерку [PERSON], а інші відхилялись. За результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи, наданий висновок експертів за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи № 13504-13506/16-32 від 17 січня 2018 року, відповідно до якого підпис від імені [PERSON], що міститься нижче тексту розписки, навпроти дати: «10.06.2009 г» у Розписці від імені [PERSON] на імя [PERSON] від 10.06.2009 року, виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів; досліджуваний рукописний текст: «Расписка 10.06.2009г Я [PERSON] взял у …» та «Обязуюсь вернуть в строк. 10.06.2009» у Розписці від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] від 10.06.2009, виконані самим [PERSON]; підпис від імені [PERSON], що міститься нижче тесту розписки, навпроти дати «10.06.2009 г» у Розписці від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] від 10.06.2009 року, встановити [PERSON] або іншою особою виконано не виявилось можливим з пичин, зазначених у п.3 Дослідницької частини Висновку (а.с. 223-233 Том 2). З Дослідницької частини вказаного Висновку вбачається, що рукописний текст у розписці від імені [PERSON] на ім'я [PERSON]від 10.06. 2009 року виконано високовиробленими рухами у швидкому та середньому темпі. Розмір письмових знаків середній та більший за середній, розставлення письмових зразків середнє, більше за середнє та широке, розгін - середній та великий, нахид - правосторонній, зв'язність письмових знаків - мала. Форма лінії письма злегка хвиляста. При порівнянні почерку, яким виконано досліджуваний рукописний текст зі зразками почерку [PERSON] встановлено збіжності наведених вище загальних, а також таких окремих ознак почерку, наведені на знімках ілюстрованої таблиці та відмічені розмітками з цифровими позначеннями червоного кольору: будова рухів в цілому при виконанні букви «т» (розм. 1, виконується по типу друкованої); форми рухів при виконанні початкової частини букви «И» ( розм. 2, дугова), 1-го елемента букви «в» (розм. 3), букви «л» (розм. 4, дугова), 2-го елемента букви «р» (розм. 5, напівовальна), заключної частини 2-го елемента букви «у» (розм. 6, дугова або така, що наближається до трикутної), 3-го елемента букви «А» (розм. 7, така, що наближається до округлої) при з'єднанні 1-го та 2-го елементів цифри «2» (розм. 8, петльова); протяжності рухів по горизонталі при виконанні заключної частини 2- го елемента букви «д» (розм. 9, велика); відносної протяжності рухів по вертикалі при виконанні 1-го та 2-го елементів букви «И» (розм. 10, 1 елемент більший на 2-й); кількість рухів при виконанні цифри «1» (розм.. 11, два) , букви( «д» (розм.. 12, один); напрямків руху при виконанні букви «д» (розм. 13, лівоокружний) при виконанні третього елемента букви «А» (розм. 14, лівоокружний; при з'єднанні 1-го та 2-го елементів букви «ц» (розм. 15, розміщується злегка під кутом), початкової та заключної частини буки «я» (розм. 16, початкова частина букви розміщується нижче заключної частини цієї букви); розміщення точок початку та закінчення рухів у цифрі «0» відносно повздовжньої лінії осі овалу (розм. 17, точка початку та закінчення рухів розміщується зліва від повздовжньої лінії осі овалу) точки закінчення руху у букві «у» відносно 2-го елемента цієї букви (розм. 18, точка закінчення рухів розміщується на 2-му елементі цієї букви або зліва від 2-го елемента). Наведені збіжні ознаки суттєві, сукупність їх індивідуальна, і тому достатня для висновку про те, що цей досліджуваний рукописний текст виконано [PERSON] (пункт 2 висновку). Досліджуваний підпис від імені [PERSON] у розписці від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] від 10.06. 2009 року складається з букви «О», безбуквенних штрихів та розчерку. Пидпис виконано високовиробленими рухами у швидкому темпі. Розмір письмових знаків великий та більший за середній, їх розставлення - вузьке, нахил - правосторонній. Перерви рухів не спостерігаються. Форма лінії основи відпису ввігнута. Напрям лінії основи підпису догори. При порівння досліджуваного підпису від підписів транскрипції імені [PERSON], встановлення збіжностей ступеню виробленості рухів, їх темпу, а також таких окремих ознак почерку, відмічені на знімках в ілюстрованій таблиці розмітками з цифровими позначками червоного кольору: форми рухів при виконанні заключної частини розчерку (розм. 1, прямолінійна); при з'єднанні букви «О» та наступного безбуквенного штриха (розм. 2, петльова); протяжність рухів по вертикалі при виконанні букви «О» (розм. 3, велика); взаємного розміщення букви «О» та безбуквенного штриха (розм. 4, безбуквенний штрих міститься всередині букви «О»); розміщення точки закінчення рухів у розчерку відносно початкової частини розчерку (розм. 5, точка закінчення рухів розміщується на відстані справа від початкової частини розчерку), а також такі розбіжності окремих ознак почерку, відмічені на знімках в ілюстрованій таблиці розмітками з цифровими позначками синього кольору: форми рухів при виконанні початкової та середньої частини розчерку (розм. 1 у досліджуваному підписі, розм. 1 у зразках); протяжності рухів по горизонталі при виконанні заключної частини розчерку (розм. 2, більша у досліджуваному підписі, розм. 2, менша у зразках); взаємного розміщення рухів при виконанні розчерку та початкової частини підпису (розм. 3, розчерк частково перетинає початкову частину підпису у досліджуваних, розм. 3, розчерк розміщується справа від початкової частини підпису у зразках). Встановити походження розбіжностей ознак чи являються вони варіантами ознак почерку [PERSON], що не проявилися в наданих для порівняння зразках підпису [PERSON], експерти не змогли у зв'язку з великою варіаційністю наданих для порівняння зразків підпису [PERSON] Щодо встановлених збіжностей, то при наявності вказаних розбіжностей, вони дають підстави не тільки для категоричного, але навіть для імовірного позитивного висновку про тотожність. Виявити бульшу кількість збіжних ознак не вдалося по причині малого об'єму графічної інформації при простій будові почерку, яким виконано досліджуваний підпис. Тому, виходячи з вищевикладеного, встановити [PERSON] або іншою особою виконано досліджуваний підпис, не виявилося можливим (пункт 3 висновку). Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердила наданий нею висновок № 13504-13506/16-32 від 17 січня 2018 року. Щодо змісту останнього абзацу на сторінці сім у висновку експерта від 17 січня 2018 року пояснила, що можливо в тексті цього абзацу є описка та пропущено частку «не» після слова вони та перед словом дають. В той же час, інший експерт [PERSON], яка спільно з експертом [PERSON] надавала висновок в цій частині, в судове засідання не з'явилась, звільнена з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Суд критично ставиться до пояснень експерта [PERSON] щодо змісту останнього абзацу на сторінці сім у висновку експерта від 17 січня 2018 року, оскільки експертом у межах наданих їй повноважень та в порядку, визначеному Законом України «Про судову експертизу» та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, не вжито заходів по уточненню висновку чи виправлення в ньому описки, які можливо мали місце під час складання висновку, та не змогла пояснити суду яким чином зміниться суть викладеної нею та іншим експертом, думки в спірному абзаці у разі внесення до його тексу частки «не» перед дієсловом «дають». В даному випадку наявність частки «не» перед дієсловом «дають», змінила б усю суть та логічне сприйняття останнього абзацу 7 висновку у поєднанні з іншими наведеними в Дослідницькій частині Висновку мотивів експертів. З аналізу вищевикладеного, суд приймає як належним та допустимий доказ у справі висновок експертів за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи № 13504-13506/16-32 від 17 січня 2018 року, та приходить до висновку, оскільки рукописний текст на спірній розписці «Расписка 10.06.2009 Я [PERSON] взял у…» та «…Обязуюсь вернуть в строк 10.06.2009» виконано відповідачем [PERSON], 10 червня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] дійсно було укладено договір позики, на підтвердження укладення якого [PERSON] було написано розписку на ім'я [PERSON] Приходячи до вказаного висновку, суд також враховує, що пояснення та дії позивача [PERSON] в судовому засіданні були послідовними та логічними, останнім надано для проведення експертизи оригінал розписки від 10 червня 2009 року, що спростовує твердження відповідача про її відсутність. Дії ж відповідача під час розгляду справи по суті, та під час виконання клопотань експертів з метою проведення судових почеркознавчих експертиз, суд розціює як умисні, спрямовані на затягування розгляду та вирішення справи, з метою збільшення часового проміжку між складання ним розписки на ім'я позивача та виконання експертами порівнянь почерку та підпису, з метою отримання негативного висновку та як результат уникнення цивільно-правової відповідальності. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов'язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов'язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом у Постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка в силу Закону є обов'язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини. Аналізуючи вищевикладене, та враховуючи, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов'язання перед позикодавцем, кошти отримані у позику не повернуті, стороною відповідача договір позики не спростований, суд приходить до висновку про задовлення позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики у розмірі 20 000 доларів США в повному обсязі. Крім того, Верховний Суд у Постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц висловив правову позицію щодо стягнення 3% річних від простроченої суми з наступним правовим висновком. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У контексті статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України можна зробити висновок, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Судом встановлено, що на момент розгляду справи боргове зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] не виконав. Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 20 000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 11 червня 2010 року до дня ухвалення судового рішення - 08 квітня 2019 року, що становить 3 223 дні (в 2010 році - 204 дні, в 2011 році - 365 днів, в 2012 році - 366 днів, в 2013 році - 365 днів, в 2014 році - 365 днів, в 2015 році - 365 днів, в 2016 році - 366 днів, в 2017 році - 365 днів, в 2018 році - 365 днів, в 2019 році - 97 днів), помножених на 3, поділених на 100 та поділених на 365 (днів у році). Тобто 20 000,00 доларів США х 3 223 дні х 3 : 100 : 365 = 5 298,08 доларів США. В частині виступу представника позивача та наполяганні на стягненні з відповідача 21 512,55 доларів США процентів за користування позикою, то суд звертає увагу на те, що ухвалою суду від 26 червня 2018 року та від 13 березня 2019 року, судом відмовлено у прийнятті заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог, в тому числі і щодо стягнення процентів за користування позикою. Позивач не позбавлений права звернутися до відповідача з окремим позовом в цій частині. Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] з наступних підстав. Статтею ст. 546 Цивільного кодексу України визначено види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч. 2 ст. 546 Цивільного кодексу України договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 547 Цивільного кодексу Україн правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Чинне законодавство не містить такого виду забезпечення зобов'язання як усна домовленість. Крім того, усна домовленість між сторонами про передачу [PERSON] [PERSON] у власність 1/2 частини квартири [ADDRESS], у разі прострочення повернення позики у розмірі 20 000 доларів США, а також у разі її не повернення, була вчинена між позивачем та відповідачем із недодержанням письмової форми. Відповідно до ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, попередній договір про передачу [PERSON] [PERSON] у власність 1/2 частини квартири [ADDRESS], у разі прострочення повернення позики у розмірі 20 000 доларів США, а також у разі її не повернення, між сторонами оформлений не був. Усна домовленість не є попереднім договором. Доводи позивача про усну домовленість між ним та відповідачем про передачу останнім позивачу у власність 1/2 частини квартири [ADDRESS], у разі прострочення повернення позики у розмірі 20 000 доларів США, а також у разі її не повернення, судом не приймаються до уваги, оскільки позивачем не доведено обставин того, що така домовленість між сторонами була письмово оформлена. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат позивача на професійну правничу допомогу суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в цій частині виходячи з наступного. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч.ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В матеріалах справи наявні докази на підтвердження укладення позивачем договору про надання правової допомоги адвокатом та понесення позивачем витрат на вказаний вид допомоги. 25 вересня 2012 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги адвокатом від 25 вересня 2012 року (а.с.108-111 Том 3). Відповідно до угоди про внесення змін до договору про надання правової допомоги адвокатом від 25 вересня 2012 року, у період з дня підписання даного договору і до 11 січня 2015 року розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги клієнту становить 10 000 гривень. Починаючи з 12 січня 2015 року і до повного виконання рішення суду у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою від 10 червня 2009 року визначення розміру гонорару адвоката за надання ним правової допомоги клієнту, зазначеної в п. 1 цього договору, буде відбуватися з застосуванням погодинної ставки оплати з розрахунку 1 000 гривень за 1 годину роботи (надання правової допомоги) адвоката (а.с. 112 Том 3). Згідно акту про надання правничої допомоги адвокатом [PERSON] клієнту [PERSON] згідно договору про надання правової допомоги адвокатом від 25 вересня 2012 року та угоди про внесення змін до договору про надання правової допомоги адвокатом від 25 вересня 2012 року від 19 листопада 2018 року, за період з 25 вересня 2012 року по 11 січня 2015 року адвокатом були виконані роботи (надані послуги) на загальну суму 10 000 гривень, за період з 12 січня 2015 року по 19 листопада 2018 року - на загальну суму 35 000 гривень (а.с. 114-116 Том 3). В той же час, суд не приймає до уваги роботи (надані послуги) адвоката визначені в акті від 19 листопада 2018 року до укладення договору про надання правової допомоги адвокатом від 25 версеня 2012 року та за укладення договору про надання правової допомоги адвокатом від 25 версеня 2012 року, оскільки ці роботи (надані послуги) були надані адвокатом до укладення договору про надання правової допомоги адвокатом від 25 версеня 2012 року, а укладення договору про надання правової допомоги адвокатом між позивачем та адвокатом для підтвердження правовідносин, що між ними склались, є їх правом, а не обов'язком. Крім того, суд позбавлений можливості визначити вартість робіт (наданих послуг) за період з 25 вересня 2012 року по 11 січня 2015 року, оскільки адвокатом не визначено часу, затраченого на виконання ним роботи (надання послуг). Тому, за вказаний період підлягають до стягнення витрати, пов'язані лише з представництвом позивача у судових засіданнях. В 2012, 2014 та 2017 роках судові засіданні по справі не проводились. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що був чинним до 15 грудня 2017 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В 2013 році загальний час судових засідань, в яких приймав участь представник позивача - адвокат [PERSON], становив 4,5 години. Тому, за представництво інтересів позивача у судових засіданнях у 2013 році підлягає до стягнення 2 064,60 грн. (1147 грн. прожиткового мінімуму у 2013 році х 40% х 4,5 години). В 2015 році загальний час судових засідань, в яких приймав участь представник позивача - адвокат [PERSON], становив 18,5 години. Тому, за представництво інтересів позивача у судових засіданнях у 2013 році підлягає до стягнення 9 013,20 грн. (1218 грн. прожиткового мінімуму у 2015 році х 40% х 18,5 годин). В 2016 році загальний час судових засідань, в яких приймав участь представник позивача - адвокат [PERSON], становив 1 годину. Тому, за представництво інтересів позивача у судових засіданнях у 2016 році підлягає до стягнення 551,20 грн. (1378 грн. прожиткового мінімуму у 2016 році х 40% х 1 годину). В 2018 році загальний час судових засідань становив 2 години. З прийняттям Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» втратив чинність. Тому, у відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України за представництво позивача у судових засіданнях у 2018 році підлягає до стягнення з відповідача 2 000,00 грн. (1000,00 грн. х 2 години). Таким чином, за представництво інтересів позивача у судових засіданнях, в яких приймав участь представник позивача - адвокат [PERSON], підлягає до стягнення з відповідача 13 629,00 грн. Крім того, відповідно до п. 2.21 та п. 2.24 акту від 19 листопада 2018 року в 2015 році адвокатом були виконані роботи з підготовки та надання до суду клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи від 16 січня 2015 року та підготовки та подання до суду додаткових пояснень по справі від 19 жовтня 2015 року, на які витрачено 3 години. Тому, за виконані роботи, визначені в п. 2.21 та п. 2.24 акту від 19 листопада 2018 року, у 2015 році підлягає до стягнення 1 461,60 грн. (1218 грн. прожиткового мінімуму у 2015 році х 40% х 3 години). Відповідно до п. 2.25 акту від 19 листопада 2018 року в 2016 році адвокатом були виконані роботи з підготовки та надання до суду заяви про витребування доказів від 15 лютого 2016 року, на які витрачено 1 годину. Тому, за виконані роботи, визначені в п. 2.25 акту від 19 листопада 2018 року, у 2016 році підлягає до стягнення 551,20 грн. (1378 грн. прожиткового мінімуму у 2016 році х 40% х 1 годину). В 2018 році адвокатом були виконані роботи (надані прослуги) визначені в акті від 19 листопада 2018 року в п.п. 2.26. - 2.28, на які витрачено 3 години, за які, відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає до стягнення 3 000,00 грн. Суд не приймає до уваги роботи (надані послуги) адвоката, визначені в акті від 19 листопада 2018 року в п. 2.22. п. 2.23 (підготовка та надсилання адвокатського запиту № 04-02/15 від 05 лютого 2015 року до МВС України та підготовка та надсилання адвокатського запиту № 07-02/15 від 18 лютого 2015 року до філії «Сохнут-Україна»), оскільки стороною позивача не надано доказів виконання цих робіт, в матеріалах справи відсутні копії адвокатських запитів. Таким чином, за виконані роботи (надані послуги), визначені в п.п. 2.21, 2.22, 2.25 - 2.28 акту від 19 листопада 2018 року підлягає до стягнення з відповідача 5 012,80 грн. Тому, відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 18 641,80 грн. витрат на оплату правової допомоги В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 1 708,25 грн. та 107,30 грн. відповідно до квитанцій від 31 жовтня 2012 року (а.с.5 Том 1), а всього - 1 815,55 грн., та 6 100,00 грн. витрат на оплату вартості додаткової судово-почеркознавчої експертизи, сплачених позивачем відповідно до квитанції № 1 від 11 грудня 2017 року (а.с. 214 Том 2). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial