Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якій просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину кватири [ADDRESS] та належить на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу квартири від 08.09.2001 року, зареєстрованого Обухівським БТІ під № 2862/1 від 24.09.2001 року [PERSON] та зняти арешт і скасувати обтяження на заборону відчуження, реєстраційний номер 11155458, яке зареєстроване 11.05.2011 року, на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника № 24533620 від 10.05.2011 року ВДВС Обухівського РУЮ (код ЄДРПОУ: 34911011), об`єктом обтяження є 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , власником якої вказано громадянина [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що позивачу, її доньці [PERSON] та її колишньому чоловікові [PERSON] на праві власності належить по 1/3 частині вищезазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири та технічного паспорту. Позивач вирішила подарувати свою частину квартири доньці, але нотаріус повідомив їй у посвідченні договору дарування, оскільки згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 1/3 частку квартири накладено арешт за постановою ВДВС Обухівського РУЮ, в якій помилково вказано боржника [PERSON] співвласником вищезазначеної квартири, який не має до неї жодного відношення. Позивач звертався до Обухівського ВДВС ГТ УЮ у Київській області з проханням про зняття арешту з майна в зв`язку з тим, що майно не належить боржнику, але йому було рекомендовано звернутись для вирішення даного питання до суду. З огляду на викладені обставини позивач просять позов задовольнити. Ухвалою судді від 03.05.2019 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.07.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовое засідання сторони та треті особи у справі не з`явились. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо скасування арешту на майно. Відповідач, Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області, в судове засіданння свого представника не направив, відзиву на позовну заяву не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Треті особи по справі, [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність та просили позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] та третім особам [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині кожому, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 08.09.2001 року, що зареєстрований в Обухівському КОР БТІ 24.09.2001 року за № 2862/1. Згідно з інформаційною довідкою № 145281341 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , накладено обтяження, тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження : 11155458, зареєстровано: 11.05.2011 року реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови ВДВС Обухівського РУЮ про накладення арешту на майно боржника, № 24533620 від 10.05.2011 року [PERSON] . Обухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відмовлено у знятті арешту накладеного на 1/3 частину квартири [ADDRESS] у зв`язку з тим, що станом на 14.11.2018 року відомості про накладення арешту на майно [PERSON] у відділі відсутні, оскільки матеріали виконавчих проваджень зберігаються не більше трьох років після чого знищуються та рекомендовано звернутись для вирішення питання про звільнення майна з-під арешту до суду. Приватним нотаріусом Обухівського РНО Київської області Клименко О.П. позивачу в листі №89/01-16 від 13.02.2019 року, роз`яснено, що договір дарування не може бути посвідчений, оскільки згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 1/3 частку квартири накладено арешт за постановою ВДВС Обухівського РУЮ від 10.05.2011 року та рекомендовано звернутись для захисту своїх порушених прав до суду. Відповідно до інформації наданої Управлінням ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області в листі № Н-569/02.2 від 11.04.2019 року на виконанні в Обухівському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Київській області перебувало виконавче провадження № 24533620 з примусового виконання виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області № 2-1921 від 06.12.2004 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку, до досягнення дитиною повноліття. І вході проведення виконавчих дій було винесено постанову про накладення арештту на 1/3 частину вищезазначеної квартири та рекомендовано звернутись за захистом порушених прав до суду. На підставі наведеного суд приходить висновку, що арешт накладено помилково, оскільки [PERSON] не є власником спірної квартири. Наявний арешт порушує права позивача, так як він не має можливості реалізувати свої права власника. Згідно ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободє попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю. В рішенні по справі «Onerylidiz проти Туреччини» Європейський суд висловився наступним чином: «Справжнє, ефективне здійснення права, що охороняється цією нормою, не залежить від одного обовязку держави не втручатися і може вимагати забезпечення позитивних заходів щодо захисту, особливо, якщо існує позитивний звязок між заходами, здійснення яких заявник вправі очікувати від державних органів, і ефективним користуванням його майном…» В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника. В порушення вказаних вимог закону, державний виконавець наклав арешт на майно боржника, яке йому не належить, боржником у вищевказаному виконавчому провадженні є [PERSON] , а співвласником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , що вбачається з наданих суду матеріалів справи, та порушує права позивача та третіх осіб. Згідно ч.1 ст.13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] та третім особам у справі [PERSON] та [PERSON] , порушує можливості реалізації позивачем своїх прав власності на вищезазначене нерухоме майно та унеможливлює як власнику майна вільно володіти ним, користуватися та розпоряджатися, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зняття арешту з вищезазначеного майна та скасування заборони його відчуження є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивача підлягає судовому захисту, так як у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, а відтак і про задоволення позову в цій частині позовних вимог. Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] підтверджується правовстановлюючим документом: договором купівлі-продажу, укладеним 08.09.2001 року, що посвідчений державним нотаріусом Обухівської державної нотаріальної контори, та зареєстрований в Обухівському КОР БТІ 24.09.2001 року за № 2862/1. Оскільки позивач є власником вказаної 1/3 частини квартири, що підтверджується правовстановлюючим документом, підстави для визнання за ним права власності на нерухоме майно відсутні, оскільки право позивача ніким не оспорюється. Тому в задоволенні позовних вимог про визнання за ним права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] необхідно відмовити. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення в частині зняття арешту з належної позивачу 1/3 частини вищезазначеної квартири квартири, що був накладений державним виконавцем 10.05.2011 року та скасувати заборону на її відчуження. В задоволенні решти позовних вимог, необхідно відмовити. Також на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача, Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial