Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Охорона-Рівне», Центральної міської лікарні м. Вугледара Донецької області про поновлення на роботі, оскарження дій. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в 2008-2009 роках перебував в трудових відносинах з ТОВ «Охорона-Рівне», працював охоронцем відділу охорони в м. Донецьк. Звільнений наказом № Р/К 00121 від 07.05.2009 року. Вважає, що його звільнено в звязку з наявністю у нього 3 групи інвалідності. Позивач звертався до головного лікаря ЦМЛ м. Вугледара з заявою, в якій просив повідомити, на які нормативні документи посилається представник лікарні, однак відповіді йому не надано. Позивач просить суд: визнати незаконним направлення ТОВ «Охорона-Рівне» на позачергову медкомісію, що надійшло по факсу 01.04.2009 року в ЦМЛ м. Вугледара в звязку з відсутністю в ТОВ «Охорона-Рівне» відповідних висновків відповідних органів, що підтверджують факт наявності шкідливих та тяжких умов праці при охороні офісних приміщень; визнати незаконними дії ЦМЛ м. Вугледара Донецької області, що виразилися в невиконанні вимог п. 2.16-2.20, 2.2-2.3, 4.3.3 наказу МОЗ України № 246 2007 року, що призвели до його звільнення або визнати, що при відносинах з ним вимоги нормативних документів МОЗ України є протизаконними діями, визнати дії ЦМЛ м. Вугледара Донецької області, що виразилися в неповному наданні відповіді на звернення від 22.08.2013 року, незаконними, зобовязати ЦМЛ м. Вугледара Донецької області надати відповідь на звернення від 22.08.2013 року; визнати незаконним наказ № Р/К00121 від 07.05.2009 року ТОВ «Охорона-Рівне» про звільнення з роботи в звязку з недодержанням вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України, відсутністю належно оформленого медичного висновку, відсутністю відповідних висновків відповідних органів, що підтверджують факт наявності шкідливих та важких умов праці; зобовязати ТОВ «Охорона-Рівне» поновити його на роботі в колишній або рівноцінній посаді, сплативши час вимушеного прогулу, з дня припинення трудових відносин та до їх поновлення, з наданням даних про порядок нарахування оплати часу вимушеного прогулу; зобовязати ТОВ «Охорона-Рівне» належним чином в письмовій формі та завчасно повідомити його про дату виходу на роботу; визнати незаконними дії ТОВ «Охорона-Рівне», що виразилися в невиконанні вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України; винести окрему ухвало відносно ТОВ «Охорона-Рівне», вказавши на обовязковість виконання вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги та їх обґрунтування підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Представники відповідача ТОВ «Охорона-Рівне» в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та зазначили, що вважають позов безпідставним та необґрунтованим. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, застосувавши строк позовної давності, встановлений ст. 233 КЗпП України та ст. 257 ЦК України.. Представник відповідача ЦМЛ м. Вугледара в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 2008-2009 роках [PERSON] перебував в трудових відносинах з ТОВ «Охорона-Рівне». [PERSON]В був звільнений з ТОВ «Охорона-Рівне» наказом № Р/К-00121 від 07.05.2009 року про припинення трудового договору в звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі охоронця з фізичної охорони обєктів і осіб, відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України. З наказом був ознайомлений під розпис, при ознайомлені з наказом про звільнення було зроблено запис від 07.05.2009 року в особисту картку за формою Т-2 (котра зберігається 75 років), з якою [PERSON] також був ознайомлений під розпис (а.с.96-97). Трудову книжку [PERSON] отримав 07.05.2009 року, за що здійснив розпис в книзі обліку трудових книжок та вкладишів до них (а.с.94). Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Рішенням Вугледарського міського суду по цивільній справі № 2-19 від 02.08.2010 року було зроблено висновок про те, що, знаючи про необхідність проходження позачергового медичного огляду, [PERSON] його своєчасно не проходив, а тому правомірно був відсторонений від роботи, так як за станом здоров'я не міг виконувати обовязки охоронця і ухилявся від проходження медичного огляду, а адміністрація ТОВ «Охорона-Рівне» діяла, відповідно до вимого ст. 46 КЗпП України, правомірно та законно. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно з ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП України, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Відповідно до матеріалів справи позивач дізнався про його звільнення з від роботи 07.05.2009 року, що підтверджується його підписом в наказі про звільнення № Р/К-00121 від 07.05.2009 року (а.с.59) та підписами позивача в особовій картці і в книзі руху трудових книжок та вкладишів до них про отримання трудової книжки 07.05.2009 року (а.с.60-64). До суду [PERSON] звернувся з позовом лише 20.01.2015 року, тобто з пропуском встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України строку, при цьому не зазначаючи поважних причин такого пропуску. За таких обставин суд вважає, що відповідачем ТОВ «Охорона-Рівне» обґрунтовано доведено факт пропуску позивачем без поважних причин строку звернення до суду, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Вимоги [PERSON] до ЦМЛ м. Вугледара про визнання незаконними дій ЦМЛ м. Вугледара Донецької області, що виразилися в невиконанні вимог п. 2.16-2.20, 2.2-2.3, 4.3.3 наказу МОЗ України № 246 2007 року, що призвели до його звільнення або визнання, що при відносинах з ним вимоги нормативних документів МОЗ України є протизаконними діями, визнання дій ЦМЛ м. Вугледара Донецької області, що виразилися в неповному наданні відповіді на звернення від 22.08.2013 року, незаконними, зобовязання ЦМЛ м. Вугледара Донецької області надати відповідь на звернення від 22.08.2013 року, суд вважає необґрунтованими та такими , що не підлягають задоволенню. Підстави для постановлення окремої ухвали відсутні. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed