Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, зобов`язання вчинити певні дії в обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 20.01.2020 року він звернувся до Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Гічкіна А.В. з заявою про відкриття спадкової справи після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Він просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак, 24.06.2020 року він отримав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Спадщину після [PERSON] прийняв її син [PERSON] , який є його батьком, але не оформив своїх прав. Станом на момент смерті [PERSON] разом з нею були зареєстровані її діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Однак у спадковій справі наявні відомості про реєстрацію місця проживання на день її смерті іншого спадкоємця [PERSON] , яка в даному випадку не свідченням прийняття спадщини, оскільки останній з 2000 року не проживає за вказаною адресою, та місце перебування останнього не відоме, а отже відсутній факт постійного проживання разом з [PERSON] . Усі комунальні послуги за даною адресою сплачували [PERSON] , а після її смерті [PERSON] та [PERSON] . Відповідач ніколи не з`являвся за даною адресою, на початку 2000 років навіть [PERSON] разом з [PERSON] неодноразово намагалися знайти відповідача через правоохоронні органи, але без успішно. Також відповідач, скоріш за все, і не знав про смерть своєї матері, оскільки він не займався похованням, не був присутнім на похороні та від нього не було жодних відомостей. У зв`язку з чим вважає своє право на спадщину порушеним і просить визнати факт не проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини після її смерті. Визнати [PERSON] , таким, що не прийняв спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Зобов`язати Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Гічкіна А.В. видати свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] по спадковій справі № 3/2020 на квартиру розташовану за адресою [ADDRESS] в цілому. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 14.08.2020р. вказану заяву залишено без руху для сплати судового збору у належному обсязі. 20.08.2020р. позивач на виконання ухвали суду надав до суду заяву. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 25.08.2020р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалами Приморського районного суду м. Маріуполя від 10.12.2020р., 15.01.2021р. задоволені клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 08.02.2021р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в суді надав пояснення аналогічним викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав, зауважив, що він доглядав свою бабусю [PERSON] , вона хворіла, лежала, та [PERSON] не встигла укласти договір на його користь, він поховав бабусю, спадкоємцем після смерті якої став його батько [PERSON] , який не встиг оформити спадкові права на квартиру та помер, він його поховав. Після смерті батька він написав у нотаріуса заяву про вступ у спадок, однак виявилося, що у бабусі був ще один син [PERSON] , який був зареєстрований у спірній квартирі. Він з дитинства знав, що він безвісті відсутній, що [PERSON] зверталася до правоохоронних органів з заявою про розшук сина, однак ніякого результату не було, батько його звертався теж безрезультатно. Нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, позов просив задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] , який діє на підставі ордеру, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що відкрилася спадщина після смерті [PERSON] , спадкоємцями після смерті якої автоматично стали її два сини. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу, оскільки був зареєстрований у квартирі [PERSON] . Вони вважають, що у 2011р., після смерті [PERSON] її син [PERSON] отримав у спадщину після смерті матері всю квартиру в цілому, а не Ѕ частину, т.я. [PERSON] з 2000р. за спірною адресою не мешкає, у зв`язку з чим просив позов задовольнити. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим з повідомленням поштовим відправленням, розміщення оголошення на сайті, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов або письмових пояснень по справі не надіслав, тому суд, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Допитаний у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] він знає з дитинства, років з 5-7, він 1957р.н. [PERSON] він знав, це дядько [PERSON] , його сусід зверху. [PERSON] старше його десь на 15 років. [PERSON] він знав, була хороша жінка, померла у 2011р., на момент смерті з нею мешкав один її син [PERSON] . Він мешкає у будинку [ADDRESS] десь з 1969р. Сім`ю [PERSON] знає десь з 1985р. [PERSON] часто відбував покарання у в`язниці, і його колись обікрав. [PERSON] як у 1998-1999р. поїхав кудись на заробітки, на якісь яблуки в Ростовську область, так його більше він і не бачив. [PERSON] скаржилася, що не знає куди звертатися, куди подівся її син [PERSON] , зверталася до правоохоронних органів, дільничний приходив питав про [PERSON] . Допитаний у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає у квартирі [ADDRESS] з грудня 1998р., у вересні 1998р. вона придбала квартиру. Сім`ю [PERSON] вона знає, добре знає [PERSON] , а про наявність ще одного сина [PERSON] вона дізналася нещодавно. У квартирі вона бачила тільки [PERSON] , [PERSON] , інколи приходив [PERSON] . Вона [PERSON] ніколи не бачила. Вона голова правління ОСББ, [PERSON] мешкав та був зареєстрований у квартирі, на нього нараховувалися кошти за послуги. Після смерті [PERSON] квартира залишилась оформлена на неї. По їх документам [PERSON] не був зареєстрований. У вказаній квартирі електроенергія була відрізана за борги. На момент смерті [PERSON] з нею мешкав і доглядав лише її син [PERSON] . Допитавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Положеннями ч. ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з вимогами частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; а місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Також відповідно до частини 10 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Аналіз наведених норм права дозволяє зробити суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим [INFO]. Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с. 19). Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 19.04.1993р. [PERSON] на праві приватної власності належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22-25). Відповідно до інформації відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №100-99.01-00425 від 06.02.2020р. станом на [INFO]. за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з 13.02.1998р., [PERSON] був зареєстрований з 12.07.2002р., 23.09.2019р. знятий у зв`язку зі смертю [INFO] , [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована з 15.06.1971р., знята з реєстрації 13.02.2011р., у зв`язку зі смертю [INFO] (а.с. 26). Згідно з довідкою голови правління ОСББ «Нахімова 126» [PERSON]. № 14 від 11.05.2020р., та актами від 23.04.2011р., 15.11.20219р., згідно свідчень [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] не мешкає з 2000 року по теперішній час. В ході обстеження зазначеної квартири особистих речей [PERSON] не виявлено, квартира на момент знаходиться у жахливому стані та взагалі неналежна для проживання (а.с. 27-29). Згідно з листом т.в.о заступника начальника СУ ГУНП в Донецькій області №68аз/20-2020 від 20.07.2020р. за даними Інформаційного порталу Національної поліції України, обліками АРМ «Звернення» АІПП «Канцелярія» звернення, заяви та повідомлення від [PERSON] щодо розшуку сина [PERSON] , [INFO] , до територіальних підрозділів ГУНП в Донецькій області не надходило (а.с. 30-31). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.08.2019р., виданого Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 20). Відповідно до спадкової справи №3/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , [PERSON] єдиний спадкоємець, який звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом 24.06.2020р. (а.с. 74-106). Згідно з постановою приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Гічкіна А.В. від 24.06.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки [PERSON] дійсно вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . У той же час, у спадковій справі наявні відомості про реєстрацію місця проживання на день її смерті іншого спадкоємця [PERSON] . Заявник стверджує, що ним нібито спадщина не прийнята, оскільки він не проживав з [PERSON] , але підтверджуючих документів не надав (а.с. 17, 105). Згідно з листом департаменту інформатизації МВС України № 2812/16-2021 від 26.01.2021р. [PERSON] , [INFO] , 09.06.1969 засуджений Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області до позбавлення волі на 2 роки 6 місяців. Звільнений умовно-достроково 27.05.1970 з Дзержинської виправної колонії Донецької області (№ 2). 30.10.1970 засуджений Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області до позбавлення волі на 2 роки. 04.08.1972 звільнений у зв`язку із відбуттям строку покарання з Західної виправної колонії Донецької області (№ 97). 15.08.1973 засуджений Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області до позбавлення волі на 3 роки. 30.07.1975 звільнений умовно- достроково з Західної виправної колонії Донецької області (№ 97) за рішення Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 28.07.1975. 22.12.1977 засуджений Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області до позбавлення волі на 4 роки. 10.10.1981 звільнений у зв`язку із відбуттям строку покарання з Торезської виправної колонії Донецької області (№ 28). 15.03.1991 засуджений Оріхівським районним судом Запорізької області до позбавлення волі на 3 роки 6 місяців. 05.07.1994 звільнений у зв`язку із відбуття строку покарання з Софіївської виправної колонії Запорізької області (№ 55). 03.12.1996 засуджений Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області до позбавлення волі на 1 рік. 24.09.1997 звільнений у зв`язку із відбуттям строку покарання з Жданівської виправної колонії Донецької області (№ 3) (а.с. 117). Дослідженими судом доказами, показами свідків підтверджено факт постійного не проживання відповідача [PERSON] за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] , станом на [INFO]. - день смерті спадкодавця [PERSON] . Також суд враховує ту обставину, що відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подав, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину. Згідно зі ст. 1298 ЦК України - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1ст.1270). У пункті 19 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» міститься роз`яснення про те, що той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до встановлених судом обставин, та зазначених положень законодавства суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо встановлення факту не проживання відповідачем постійно на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем та не прийняття ним спадщини, оскільки [PERSON] попри наявність реєстрації за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживав в даній квартирі на день відкриття спадщини та його місце проживання невідоме. Отже, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що на час відкриття спадщини та протягом шести місяців після цього відповідач разом зі спадкодавцем постійно не проживав та не подавав нотаріусу заяву про прийняття його спадщини, що надає підстави стверджувати, що відповідач не проживав постійно зі спадкодавцем на день його смерті (час відкриття спадщини) та відповідно не може вважатися таким, що прийняв його спадщину. Що стосується позовної вимоги щодо зобов`язання Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Гічкіна А.В. видати свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] по спадковій справі № 3/2020 на квартиру розташовану за адресою [ADDRESS] в цілому, то суд зазначає таке. Як зазначено у пункті 4.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 5 жовтня 2005 року № 6-рп/2005, розглядаючи положення частини четвертої статті 5 Конституції України «ніхто не може узурпувати державну владу» у системному зв`язку з положеннями частин другої, третьої цієї статті, іншими положеннями Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що узурпація державної влади означає неконституційне або незаконне її захоплення органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами чи їх об`єднаннями тощо. Гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19). Про це йдеться і в Рішенні Конституційного Суду України у справі про фінансування судів від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (абзац перший пункту 2 мотивувальної частини). Зміст наведених правових норм і рішень Конституційного Суду України у їх системному зв`язку дає суду підстави для висновку, що жодним іншим органом або посадовою, службовою особою, окрім нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадової особи органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини, не можуть здійснюватись повноваження і прийматись рішення, які згідно Закону України «Про нотаріат» належать до компетенції нотаріусу, в тому числі і судами, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрацію нерухомого майна. Як роз`яснено у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 № 2, при задоволенні скарги на нотаріальні дії суд має їх скасувати, зазначивши, які саме нотаріальні дії, коли і ким вчинені, скасовуються. Задовольняючи скаргу на відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд в резолютивній частині рішення зазначає про скасування постанови (іншого відповідного акта) про це (з наведенням дати і органу, що її прийняв) і яку нотаріальну дію та хто повинен вчинити. Суд не може в таких справах замість скасування нотаріальних дій визнавати недійсними посвідчені угоди; сам вирішувати питання про відповідні дії (наприклад, дозволити подарувати чи продати певне майно замість зобов`язання нотаріального органу виконати відповідну нотаріальну дію); зобов`язати орган, що виконує нотаріальні дії, вчинити дію, яка суперечить закону (посвідчити договір дарування державним підприємством своєму працівникові жилого будинку при відсутності на це дозволу власника тощо), або вчинити нотаріальну дію у зв`язку з поданням суду документів чи доказів, відсутність яких у заявника викликала відмову у вчиненні цих дій, оскільки зазначена обставина є підставою для нового звернення до нотаріального органу, а не для скасування його постанови. Виходячи із вищевикладеного, суд не може зобов`язати нотаріуса на здійснення конкретних нотаріальних дій із зазначенням конкретного рішення, яке повинно бути ухвалено, в даному випадку слід ухвалити рішення яким зобов`язати приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Гічкіна А.В. вирішити питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] по спадковій справі № 3/2020 на квартиру розташовану за адресою [ADDRESS] в цілому. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 19.03.2018 по справі №754/16825/15-ц. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог [PERSON] до [PERSON] . На підставі вищевказаного,

Outcome: partial