Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.05.2017 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір позики, згідно якого позивач передав у власність відповідачу 1 грошові кошти у розмірі 7 500 000 грн., що підтверджується відповідним договором позики. Позичальник зобовязався повернути всю суму позики у строк до 20.05.2018 року, однак до теперішнього часу так і не повернув. Одночасно, 22.05.2017 року між позивачем, відповідачем 1 та відповідачем 2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідач 2 поручився за своєчасне виконання зобовязань відповідачем 1 по вище зазначеному договору позики. Оскільки сплинув строк повернення суми позики, відповідач 1 її добровільно не повертає, то позивач просить стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 суму боргу в розмірі 7 500 000 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляду справи в його відсутність, вимоги, викладені у заяві, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач 1 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідач 2 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 20.05.2017 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір позики (далі договір позики). Згідно із п. 1 вказаного договору позики (безпроцентної) позивач передав відповідачу 1 суму позики в розмірі 7 500 000 грн., а відповідач 1 зобовязується повернути зазначену суму позики до 20.05.2018 року. Відповідно до п. 2.2. договору повернення зазначеної у договорі суми позики може відбуватись за бажанням відповідача 1 частинами (в розстрочку), але не пізніше 30.05.2018 року. Відповідно до п. 3.2. договору позики невиконання відповідачем 1 умов даного договору передбачає можливість позивачем звернення стягнення на належні відповідачу 1 майнові активи, шляхом безпосереднього продажу на підставі рішення суду або визнання права власності на майно відповідача 1. На виконання договору позики 22.05.2017 року між сторонами було укладено договір поруки, згідно із умовами якого відповідач 2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем 1 свого обовязку за договором позики грошей на суму 7 500 000 грн, укладеним між позивачем і відповідачем 1 20.05.2017 року. Поручитель (відповідач 2) поручається перед кредитором (позивачем) за виконання боржником (відповідачем 1) свого обовязку в повному обсязі і відповідає перед кредитором за порушення зазначеного зобовязання боржником. Строк виконання зобовязання за основним договором становить 30.05.2018 року. Одночасно, відповідно до п. 5.4.2. договору поруки у разі невиконання боржником (відповідачем 1) своїх зобовязань за основним договором (договором поруки) кредитор (позивач) має право звернути стягнення на суму заборгованості за кредитним договором шляхом визнання права власності на майно, належне поручителю (відповідачу 2) шляхом визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], вартість якої встановлено на суму 550 738 грн. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача суми основного боргу за договором позики в розмірі 7 500 000 грн. В задоволенні інших позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: approved