Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свій позов мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2010 року з нього було стягнуто в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що з часу прийняття рішення його матеріальне становище змінилося. Через неможливість тривалого працевлаштування у нього виникла заборгованість з аліментів, і після того як позивач уклав контракт з ВЧ А2227 на його зарплату було звернено стягнення, яке проводилося у розмірі 75 % від заробітної плати. Також зазначає, що сплачує аліменти на неповнолітніх дітей від другого шлюбу. На даний час перебуває у зоні бойових дій. На підставі викладеного просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2010 року у справі № 2-9154/2010 року з 1/3 до 1/6 частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення сином повноліття. Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року було постановлено розгляд вказаної справи проводити за правилами загального позовного провадження. На адресу суду представник позивача [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. На адресу суду відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала частково. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2010 року ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі - 1/3 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5). Судовим наказом Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.08.2018 року з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/3 половини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22 серпня 2018 року до повноліття дітей (а.с. 16). Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у [PERSON] відсутнє нерухоме майно (а.с. 18). Згідно посвідчення серії ЮА №012270 від 22.01.2019 року [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій (а.с. 17). Відповідно до вимог ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст. 181 , 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Отже, з урахуванням тієї обставини, що відповідач позовні вимоги визнала частково, у власності позивача відсутнє будь-яке нерухоме майно, він не має інших доходів, крім заробітної плати, з позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей від другого шлюбу, суд вбачає суттєву зміну матеріального стану у платника аліментів, тобто позивача, в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на дитину, щомісячно, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Також при вирішенні даного спору слід врахувати обов`язок обох батьків на утримання дитини та можливість матері (відповідача) теж надавати посильну допомогу. Враховуючи вищевикладене, та те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту погіршення його матеріального в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial