Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся в суд з позовною заявою, та просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті його сестри [PERSON] , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами у [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , збудований у 1910 році, в якому до дня смерті, [INFO] , проживала мати позивача, [PERSON] . Разом із матір`ю проживала сестра позивача [PERSON] , яка після смерті матері продовжила проживати у вказаному будинку, таким чином фактично прийнявши спадщину і проживала у вказаному будинку до дня смерті, а саме [INFO]. 13.10.2007 [PERSON] склала заповіт, який був нотаріально посвідчено та яким все своє майно заповіла позивачеві. 09.09.2008 та 15.07.2008 позивач оформив спадщину після смерті сестри, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на грошові вклади та земельну ділянку. Однак, отримав відмову у видачі свідоцтва про права на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який належав померлій та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явивився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому просить розглянути дану справу за відсутності представника, оскільки вони не заперечують проти задоволення позову. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено та підтверджується долученою копією витягу з погосподарської книги с. Голдовичі Чорноострівської сільської ради, Жидачівського району Львівської області №340 від 18.06.2018, станом на 30.06.1990 будинковолодіння по [ADDRESS] числиться як «колгоспний двір» за [PERSON] , 1902 року народження, голова двору, (померла [INFO] ). /а. с. 14/. Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки до звіту № 27062018/1 на житловий будинок [ADDRESS] , загальна площа вказаного будинку становить 67,0 кв.м. /а.с.9/ Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] рік забудови - 1910. /а.с. 12/. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», головою якого була [PERSON] . В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] , у віці 88 років, померла [PERSON] , про що 05.01.1991 зроблено відповідний актовий запис № 3 та виконавчим комітетом Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, від 19.06.2018 повторно видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а. с. 7/. Відповідно до довідки Ходорківської міської ради №341 від 18.06.2018 року [PERSON] дійсно проживала без реєстрації в [ADDRESS] зі своєю матір`ю [PERSON] 1902 року народження (померла [INFO] ) доглядала її під час хвороби, вела спільне господарство та займалась похоронами. Після смерті матері [PERSON] надалі продовжувала проживати в даному господарстві./а.с. 16/. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Дослідженими судом матеріалами справи встановлено, що [PERSON] 1902 року народження яка померла [INFO] була матір`ю [PERSON] 1923 року народження яка померла [INFO] . При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняла дочка спадкодавця - [PERSON] , оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Згідно копії Свідоцтва про смерть від 01.12.2007 серія [NUMBER] виданого Чорноострівською сільською радою, [PERSON] померла [INFO] у віці 84 роки, про що 01.12.2007 зроблено актовий запис № 47. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлої, окрім іншого складається житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 67,0 кв.м., що знаходиться в по [ADDRESS] . На підставі заповіту, посвідченого 20.03.2007 Чорноострівською сільською радою за реєстровим № 28, спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її брат - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 15.07.2008 та 09.09.2008 року відповідно до яких позивач успадкував право на земельну частку пай та грошові вклади /а.с. 18.19/. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. З долученої до матеріалів справи копії паспорта серії [NUMBER] та інших документів - вбачається, що позивач по справі - [PERSON] є особою на чию користь складено заповіт /а. с. 3/. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою №428/02-31 від 18.06.2018, встановлено факт відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом заповітом після смерті його сестри - [PERSON] , яка померла [INFO] , на спадкове майно, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та що належав померлій і є спадковим майном /арк. справи 13/. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] , щодо визнання за ним права власності на спірний житловий будинок. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved