Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначає, що він являється спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька [PERSON], який помер 03 січня 2006 року. після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Кірова, 3 в с. Понори Талалаївського району, земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, земельну ділянку для ведення товарного виробництва площею 3,18 га (рілля та кормові угіддя) на території Понорівської сільської ради, майнову частку члена КСП. З невідомих позивачу причин за життя спадкодавця не було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку на сінокіс та пасовище, а тільки на ріллю згідно сертифікату серії ЧН № 0157987 від 04.10.1996 року. Крім того, спадкодавцем не було виготовлено правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними будівлями, а тільки технічний паспорт на нерухоме майно по вул. Кірова,3 в с. Понори, який був виготовлений 08 лютого 1993 року. Також спадкодавець за життя отримав у власність земельну ділянку площею 3,18 га для ведення товарного виробництва та земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства на території Понорівської сільської ради. І так як він був членом КСП «Понори», на його імя було видано свідоцтво про право власності на майновий пай КСП вартістю 3828 грн. Позивач, як спадкоємець за заповітом, не може отримати свідоцтво про право на спадщину на дане нерухоме майно, через відсутність реєстрації правових документів на майно та через втрату Державних актів на право власності на землю для ведення товарного виробництва та про право власності на землю для обслуговування житлового будинку, та майнового сертифікату. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за ним: - право власності на нерухоме майно по вул. Кірова, 3 в с. Понори Талалаївського району, яке складається з житлового будинку А-1 загальною площею 111, 2 кв.м., сіни а-1, сарай Б-1, пристройки б-1, літньої кухні В-1, гаражу Г-1, навісу г-1, сараю Д-1, погребу ПГ, колодязя К-1; - право власності на земельну ділянку площею 3,18 га для ведення товарного виробництва згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧН № 03420 від 20.03.2001 року; - право власності на земельну ділянку площею 0,85 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧН № 027674 від 23.10.200 року; - право на земельну частку (пай) в частині кормових угідь згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0157987 від 04.10.1996 року і значаться за № 175 згідно сітки розпаювання; - право власності на майновий пай в розмірі 3828 гривень загального пайового фонду ТОВ «Понори» що належали [PERSON], померлому 03 січня 2006 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав і просив задовольнити, поскільки він як спадкоємець після смерті батька не може належним чином скористатись своїми спадковими правами і оформити спадщину належним чином, так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Представник відповідача Понорівської сільської ради - в судове засідання не зявився, надали до суду заяву, в якій просять суд розглянути справу без участі представника сільської ради, позовні вимоги [PERSON] визнають і не заперечують проти їх задоволення. Представники третьої особи - відділу Держземагенства в Талалаївському районі та сектору містобудування та архітектури Талалаївської РДА - в судове засідання не зявились, надали до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Талалаївської РДА [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] визнала в частині визнання права власності на земельну ділянку і права на земельну частку (пай), поскільки батько позивача за життя отримав Державні акти на право власності на земельні ділянки та сертифікат направо на земельну частку (пай) на території Понорівської сільської ради, але по причині втрати даних правовстановлюючих документів позивач [PERSON], як спадкоємець, не може оформити на себе ці права, що належало його померлому батьку. Суд, заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Суд, заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер 03 січня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 028183 (а.с.12). Згідно копії свідоцтва про народження серії ІІ-АВ № 629523 [PERSON] народився 29 липня 1954 року і в графі «Батько» зазначено [PERSON] (а.с.10). Згідно копії заповіту від 26 грудня 2005 року, посвідченого секретарем Понорівської сільської ради за № 55 [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповів [PERSON] (а.с.11). Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0157987 від 04.10.1996 року [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Понори» розміром 5,5 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (а.с.13). Згідно довідки Понорівської сільської ради від 06.05.2015 року [PERSON] мав право на земельну частку (пай) сінокіс і пасовище, що розташовані на території Понорівської сільської ради та знаходяться під № 175 сітки розпаювання (а.с.14). Даний факт підтверджується і копією схеми розміщення земельної ділянки (а.с.15). Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 034020 від 20.03.2001 року [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянки площею 3,18 га в межах згідно з планом на території Понорівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.16). Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 027674 від 23.10.2000 року [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянки площею 0,85 га в межах згідно з планом на території Понорівської сільської ради для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства (а.с.18). Згідно довідки виконкому Понорівської сільської ради від 22.05.2015 року земельна ділянка розміром 0,85 га належала померлому [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 027674 від 23.10.2000, з них 0,53 га знаходиться за адресою вул. Кірова, 3 с. Понори, 0,04 га та 0,28 га на території Понорівської сільської ради в межах села Понори (а.с.17). Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок по вул. Кірова, 3 в с. Понори Талалаївського району від 08.02.1993 року даний будинок значився за власником [PERSON] (а.с.19-22). Згідно копії свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП № 227 від 21.03.2006 року [PERSON] має право на пайовий фонд майна ТОВ «Понори» і його частка становить 3828 грн. (а.с.23). Згідно звіту про оцінку майна від 13.05.2015 року, проведеним субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], що має сертифікат субєкта оціночної діяльності, оціночна вартість обєкту оцінки житлового будинку по вул. Кірова, 3 в с. Понори Талалаївського району на дату оцінки складає 36 585 грн. (а.с.24-41). Даний житловий будинок на даний час знаходиться в належному стані, згідно акту санітарно-епідеміологічного обстеження від 23.07.2015 року та повідомлення Прилуцького міськрайонного управління ГУ Держсанепідемслужби України в Чернігівській області від 29.07.2015 року санітарно-технічний та санітарно-гігієнічний стан житлового будинку по вул. Кірова, 3 в с. Понори задовільний і умови проживання в ньому відповідають вимогам ДБН «Будинки і споруди. Житлові квартири. Основні положення» (а.с.71-72). Крім того, при проведенні перевірки протипожежного стану житлового будинку по вул. Кірова, 3 в с. Понори порушень не виявлено згідно довідки Талалаївського районного сектору УДСНС України в Чернігівській області від 20.07.2015 року (а.с.70). Згідно висновку сектору містобудування та архітектури Талалаївської РДА від 20.07.2015 року житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Кірова, 3 в с. Понори відповідає державним будівельним нормам та стандартам та не впливають на градобудівельну ситуацію вулиці (а.с.69). У районній газеті «Трибуна хлібороба» за 23 травня 2014 року та 30 травня 2015 року було поміщено оголошення про те, що втрачені Державні акти серії ЧН № 034020 та серії ЧН № 027674 виданих на імя [PERSON] (а.с.42-43). Згідно довідок відділу Держземагенства в Талалаївському районі від 10.08.2015 року вартість земельної частки (паю) в частині кормових угідь станом на 03.01.2006 року, що належала [PERSON] згідно сертифікату серії ЧН № 0157987 становить 2364,41 грн. (а.с.77). Вартість земельної ділянки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЧН 034020 , що належала [PERSON] станом на 03.01.2006 року становила 35 528,85 грн. (а.с.78). Крім того, у судовому засіданні було встановлено, що спадкова земельна ділянку відповідно до Державного акту серії ІІ-ЧН № 027674 не зареєстрована в Державному земельному кадастрі згідно повідомлення відділу Держземагенства в Талалаївському районі (а.с.76). Вирішуючи позовну вимогу про визнання права власності на спадкові земельні ділянки суд виходить з наступного. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, а право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON], батько позивача [PERSON], набув права власності на земельні ділянки площею 0,85 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства та 3,18 га для ведення товарного виробництва на території Понорівської сільської ради Талалаївського району, яке підтверджено Державними актами на право власності на земельні ділянки, що були втрачені. Але поскільки земельна ділянка площею 0,85 га не зареєстрована в Державному земельному кадастрі, тому у суду відсутні правові підстави визнавати право власної за позивачем на дану земельну ділянку як таку, що належним чином не була зареєстрована за життя спадкодавця. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя набув право власності на земельну ділянку площею 3,18 га, і дане право залишається неуспадкованим спадкоємцем за заповітом [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про визнання права власності на спадкову земельну ділянку площею 3,18 га, враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Вирішуючи позовну вимогу про визнання права на земельну частку (пай) в частині кормових угідь згідно сертифікату серії ЧН № 0157987, що належав померлому [PERSON], суд виходить з наступного. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай) ріллю і кормові угідддя, але з невідомих причин за життя оформив право власності лише на 3,18 га ріллі, а решта земельної частки залишилась не оформленою, але перейшла в свою чергу до його спадкоємця за заповітом [PERSON], так як входила до складу всієї спадкової маси, а саме відповідно до сітки розпаювання № 175 на території Понорівської сільської ради. Таким чином, поскільки матеріалами справи підтверджено той факт, що спадкодавець [PERSON] встановленому законом порядку за життя набув право на земельну частку (пай) відповідно до сітки розпаювання № 175 на ріллю і кормові угіддя, дане право було ним було переоформлене належним чином у право власності тільки на 3,18 га, решта земельної частки (паю) залишилась не оформленою, але поскільки успадкуванню позивачем підлягає вся спадщина, то суд приходить до висновку, що до позивача [PERSON] в порядку спадкування за заповітом переходить, в тому числі, і право на земельну частку (пай) в частині кормових угідь відповідно до сітки розпаювання № 175, яка не була оформлена за життя [PERSON] Вирішуючи позовну вимогу про визнання права власності на нерухоме майно, що розташоване по вул. Кірова, 3 в с. Понори Талалаївського району, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 1313 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, спадкове домоволодіння належало померлому [PERSON] разом із правом власності на земельну ділянку, на якій він розташований, що підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок, виготовлений спадкодавцем за життя на своє імя, але спадкоємець позивач [PERSON] не може оформити право власності за даним документом, поскільки відсутні й оригінал правовстановлюючого документу на будинок та надвірні будівлі. Таким чином, суд приходить до висновку, що батько позивача [PERSON] - згідно діючого на час побудови та здачі в експлуатацію будинку та надвірних будівель набув право власності на них. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідачем у справі є Понорівська сільська рада, яка в силу ст.335 ЦК України наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Поскільки згідно поданої до суду заяви вони позов [PERSON] визнали, з цього випливає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб. Як уже зазначалось, відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст. 1218 ЦК зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві нам момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Ст. 1217 ЦК передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя побудував житловий будинок з надвірними будівлями, і згідно діючого на той час законодавства являвся власником побудованого, і дане право залишається неуспадкованим спадкоємцем за заповітом [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на нерухоме майно по вул. Кірова, 3 в с. Понори Талалаївського району, враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Суд також вважає за необхідне на підставі ч.2 ст. 80 ЦПК України та ст. 88 ЦПК України стягнути з позивача недоплачену суму судового збору відповідно до ціни позову, а саме грошової оцінки земельної ділянки та земельної частки паю в частині кормових угідь на день смерті спадкодавця та вартості спадкового домоволодіння, яка була встановлена в ході судового розгляду згідно довідок відділу Держземагенства в Талалаївському районі та звіту про оцінку майна 78306 грн. 26 коп. Саме з цієї суми позивач повинен був сплатити суму судового збору при подачі позову до суду згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» один відсоток ціни позову - 783 грн. 06 коп., а ним сплачено згідно квитанції 400 грн., тому підлягає стягненню з позивача недоплачена сума судового збору 383 грн. 06 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial