Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Свій позов мотивував тим, що 10 вересня 2009 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під № 4, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Предмет даного письмового правочину складається з: житловий будинок, зазначений в плані під літерою « А-1», цегляний, житловою площею 29,8 кв. м., загальною площею 53,6 кв. м., під літерою « Б » - сарай, під літерою « В» - погрібник, під літерою «в» - погріб, під літерою «Д» - сарай, огорожі № 1,2, зливна яма № 3 розташовані на земельній ділянці площею 0,1271 га. На момент укладення договору купівлі - продажу даний житловий будинок належав відповідачу, згідно договору дарування житлового будинку, посвідченого нотаріусом Першої Лубенської державної нотаріальної контори Галич Н.М. 31 жовтня 1995 року. В день підписання договору купівлі-продажу відповідач передав йому технічний паспорт на житловий будинок . Відповідачу терміново були потрібні кошти, а тому він сплатив йому шістдесят чотири тисячі гривень за вказане будинковолодіння, отримавши від нього письмову розписку, згідно якої відповідач зобов'язується будинковолодіння оформити нотаріально договором купівлі - продажу після вирішення своїх невідкладних питань. Відповідач забрав всі свої особисті речі з будинку, що дало йому підстави переїхати до вказаного будинку на постійне місце проживання до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, у вказаному будинку він зробив капітальний ремонт ( фотографії додаються) та почав постійно проживати . В подальшому він неодноразово звертався з вимогою про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу до відповідача, однак він постійно ухилявся від нотаріального оформлення договору купівлі продажу мотивуючи це тим , що в нього немає а ні часу, а ні коштів на оформлення договору купівлі-продажу будинку . Він запропонував відповідачеві оформити договір купівлі-продажу будинку за свій рахунок, однак відповідач відповів, що виїхав із міста спершу на лікування, а потім у справах і як тільки повернеться, то вони підуть до нотаріуса і посвідчать відповідний договір нотаріально, але до цього часу договір так і не був оформлений належним чином. Позивач прохає суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під № 4, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який складається із : житловий будинок, зазначений в плані під літерою « А-1», цегляний, житловою площею 29,8 кв. м., загальною площею 53,6 кв. м., під літерою « Б » - сарай, під літерою « В» - погрібник, під літерою «в» - погріб, під літерою «Д» - сарай, огорожі № 1,2, зливна яма № 3 розташовані на земельній ділянці площею 0,1271 га. укладений між ним та [PERSON] 10 вересня 2009 року - дійсним. Визнати за ним, [PERSON] 1953 р.н. право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під № 4, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який складається із : житловий будинок, зазначений в плані під літерою « А-1», цегляний, житловою площею 29,8 кв. м., загальною площею 53,6 кв. м., під літерою « Б » - сарай, під літерою « В» - погрібник, під літерою «в» - погріб, під літерою «Д» - сарай, огорожі № 1,2, зливна яма № 3 розташовані на земельній ділянці площею 0,1271 га. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримують, прохають задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи, в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. 08.06.2015 року головуючий ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст.ст. 317, 321 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який підтверджує його право власності. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, у тому числі є договори та інші правочини. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Таким чином, в силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягав нотаріальному посвідченню без державної реєстрації, тому може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 10.09.2009 року був укладений письмовий договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] (а.с.12-13). Вказане домоволодіння належить відповідачеві на підставі договору дарування від 31.10.1995 року (а.с.7) і на вказане домоволодіння виготовлений технічний паспорт (а.с.8-10). Позивач [PERSON] передав відповідачеві обумовлену суму коштів, а відповідач [PERSON] передав позивачеві оригінали документів та ключі від домоволодіння. З того часу позивач провів у будинку капітальний ремонт, як вбачається з наданих фотодокументів, та почав постійно проживати в ньому. Позивач стверджує, що вони з відповідачем досягли усіх істотних умов договору, однак, до цих пір, договір нотаріально посвідчувати відповідач не бажає, при цьому не пояснюючи причин своєї відмови позивачеві. Відмова відповідача оформити нотаріально договір купівлі-продажу позбавляє права позивача зареєструвати своє право власності на нерухоме майно. Крім цього, відповідач в судове засідання не з»явився, своїх заперечень чи пояснень щодо викладених позивачем обставин не надав, тому суд вважає, що маються підстави для задоволення позову і визнання за позивачем право власності на домоволодіння. Оплату судових витрат взяв на себе позивач і не прохає їх стягнути з відповідача.

Outcome: approved