Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, але згодом уточнив свої вимоги та просить суд: визнати договір купівлі-продажу квартири дійсним, визнати право власності на квартиру, визнати іпотечний договір недійсним, припинити у державних реєстрах відповідні записи про заборону та іпотеку нерухомого майна. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що 20 березня 2008 року між ним з однієї сторони, та Відповідачкою - з іншої сторони в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. За умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу відповідачка зобов'язалась не пізніше 30 листопада 2015 року передати у власність Позивача спірну квартиру а Позивач оплатив вартість квартири у сумі 200.000 грн. Договір був укладений у простій письмовій формі і підписаний сторонами. Така домовленість між сторонами була зумовлена тим, що позивач виїздив на роботу до Росії і у нього не було часу для нотаріального оформлення договору з продавцем. Відповідачці, на час продажу ця квартира юридично не належала, однак вона взяла на себе зобов'язання оформити всі необхідні документи на себе а потім - укласти нотаріальний договір з позивачем. Позивач передав а Відповідачка отримала грошові кошти у сумі 200.000 (двісті тисяч ) грн., про що була написана розписка. 20.03.2008 року [PERSON], за рахунок грошових коштів, отриманих від позивача, на підставі договору купівлі-продажу квартири стала власницею квартири [ADDRESS]. Право власності на нерухоме майно було зареєстровано в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» 29.12.2008 року, номер витягу 21442780, реєстраційний номер 3859937. Після придбання спірної квартири відповідачка передала позивачу всі право встановлювальні документи і ключі від квартири. У грудні 2015 року [PERSON] повернувся до Дніпродзержинська і звернувся до відповідачки з проханням виконати умови договору і переоформити спірну квартиру на нього, однак вона відмовилася це зробити і повідомила, що передала спірну квартиру в іпотеку ПАТ КБ «Кредобанк». Вважає, що йому фактично належить квартира [ADDRESS] так він її придбав, однак не має можливості оформити право власності на неї через накладену заборону та небажання відповідачки виконувати умови укладеного між нами 20.03.2008 року договору. Крім того позивач вважає, що так як він не надавав згоди на укладення договору іпотеки спірної квартири, а тому такий договір слід вважати недійсним. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача, та інших учасників розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст. 77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення. Треті особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили, судова повістка - виклик направлена третім особам на останню відому суду адресу і в силу ст. 77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає причини неявки третіх осіб неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення. Відповідно д ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав: Судом встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2008 року між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] - з іншої сторони в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. За умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу Відповідачка зобов'язалась не пізніше 30 листопада 2015 року передати у власність Позивача квартиру [ADDRESS] а Позивач оплатив вартість квартири у сумі 200.000 грн. Договір був укладений у простій письмовій формі і підписаний сторонами. Така домовленість між сторонами була зумовлена тим, що позивач виїздив на роботу до Росії і у нього не було часу для нотаріального оформлення договору з продавцями. Відповідачці, на час продажу ця квартира юридично не належала, однак вона взяла на себе зобов'язання оформити всі необхідні документи на себе а потім - укласти нотаріальний договір з позивачем. Згідно розписки написаної власноруч відповідачкою, [PERSON] передав а [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 200.000 (двісті тисяч грн.), Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2008 року [PERSON], за рахунок грошових коштів, отриманих від [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу квартири стала власником квартири [ADDRESS], що підтверджується відповідним договором. Право власності на нерухоме майно було зареєстровано в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» 29.12.2008 року, номер витягу 21442780, реєстраційний номер 3859937, що підтверджується відповідним витягом з державного реєстру. Після придбання спірної квартири відповідачка передала позивачу всі право встановлювальні документи і ключі від квартири. Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити певну грошову суму. Як зазначено в статті 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 204 ЦК України «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». Як зазначено в статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Стаття 321 ЦК України визначила, що: « Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Стаття 392 Цивільного кодексу України визначила, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд приходить до висновку, що між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] - з іншої сторони дійсно був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], позивач передав грошові кошти у сумі 200.000 (двісті тисяч) грн.. а відповідачка ці грошові кошти отримала та взяла на себе зобов'язання продати спірну квартиру позивачу у строк не пізніше 30.11.2015 року - після оформлення квартири на своє ім'я. Письмовими доказами які підтверджують домовленість сторін щодо настання правових наслідків укладеного правочину є укладений у простій письмовій формі договір купівлі - продажу квартири, підписаний сторонами, наявність у Позивача оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру, які були передані йому [PERSON] Судом встановлено, що 25.03.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Кредобанк» було укладено іпотечний договір ВКК 208207-10, р-р 1956 за кредитним договором від 25.03.2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Кредобанк». Відповідно до умов іпотечного договору [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS]. На підставі ст. 73 ЗУ «Про нотаріат», у зв'язку із посвідченням договору іпотеки приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. було накладено заборону відчуження, до припинення договору іпотеки. Згідно умов іпотечного договору не вбачається надання згоди на його укладення іншим співвласником - [PERSON] Стаття 369 ЦК України визначила, що «розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Стаття 578 ЦК України зазначає, що «майно, яке є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників». Відповідно до статті 577 ЦК України договір застави нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Суд приходить до висновку, що на час укладення іпотечного договору, квартира [ADDRESS] фактично перебувала у власності позивача, який надав грошові кошти на придбання спірної квартири, проти не здійснив реєстрації права власності на квартиру через відмову відповідачки. У матеріалах справи відсутні відомості, що [PERSON], як власник, надавав письмову згоду на укладення іпотечного договору ВКК 208207-10, р-р 1956 від 25.03.2008 року, для передання належної йому квартири в іпотеку ПАТ КБ «Кредобанк». На цій підставі дії [PERSON] з укладення оскаржуваного іпотечного договору, слід вважати такими, що вчинені з перевищенням необхідних повноважень, а отже вимога щодо визнання іпотечного договору недійсним підлягає задоволенню. У зв'язку з наявною заборгованістю було ухвалено рішення про стягнення з відповідачки грошових коштів, і на підставі цього рішення, 11.10.2013 року заступник начальника Кривенький Є.В. Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ було накладено арешт нерухомого майна. Суд вважає наявність такого арешту протиправно накладеним з мотивів встановлення факту перевищення [PERSON] своїх повноважень як співвласника квартири на укладення іпотечного договору від 25.03.2008 року та встановлення факту відсутності згоди Позивача на укладення цього договору та передання спірної квартири в іпотеку. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідність до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідність до ч.2 ст.11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. У відповідність до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. У відповідність до ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідність до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідність до ст.66 ЦПК України, висновок уповноваженої особи - докладний опис проведених досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом є доказом, який підтверджує обставини по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved