Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходитьсяза адресою:[ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,06 га, що розташована в [ADDRESS] після померлої матері [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте, попередньо надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій він зазначив, що при вирішенні справи по суті покладається на розсуд суду. Представник третьої особи: Третя Полтавська державна нотаріальна контора у судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про день і час слухання справи. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України справу потрібно вирішувати на підставі наявних у ній даних і доказів. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], якій належав житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розміщений за адресою: [ADDRESS]. Дане майно належало їй на підставі договору про безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку, посвідченого Першою держнотконторою 24 травня 1954року за №2-5595. Також згідно з рішенням Полтавської міської ради №27 від 17.02.1954 року відведено та виділено земельну ділянку площею 600 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження було складено та затверджено план земельної ділянки головним архітектором м.Полтави. Відповідно до акту від 18.04.1954року дана земельна ділянка була виділена в натурі [PERSON] 23 червня 1954 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було видано дозвіл на будівництво житлового будинку. За життя [PERSON] склала заповіт на все належне їй майно на матір Позивача, [PERSON], який було посвідчено Третьою полтавською ДНК 26.05.1997року за р.№1-575, відповідно до якого спадкоємцем всього майна, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме спадкодавцеві на день смерті є [PERSON]. Після смерті [PERSON], [PERSON] 12.02.2001року було подано заяву про відкриття спадкової справи, що в подальшому і відбулося за №57/2001. Однак, згідно даних Третьої ДНК свідоцтво про право на спадщину на ім'я матері Позивача так і не видано. Після її смерті син [PERSON] звернувся до Третьої ДНК з заявою про прийняття спадщини. Брат [PERSON] зробив відмову від спадщини на користь [PERSON] Згідно витягу із спадкового реєстру 04.10.2011року було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON]. Спадкодавець [PERSON], за час свого життя не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на вищезазначену земельну ділянку та виготовити на власне ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку. Після смерті своєї матері позивач [PERSON] звернувся до Третьої Полтавської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на що отримав Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Після того, як закінчився термін, зазначений в ст. 1270 ЦК України, він звернувся до державного нотаріуса з питанням видачі свідоцтва про право на спадщину. 15.07.2014року за №408/02-31 Третьою Державною нотаріальною конторою була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Даною постановою було відмовлено позивачу, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після померлої [INFO] матері [PERSON], яка прийняла спадщину, але не встигла оформити всіх своїх спадкових прав після померлої [INFO] [PERSON]. Згідно складеного заповіту на ім'я матері [PERSON] спадкоємцем всього майна, в тому числі земельної ділянки, після смерті [PERSON] є Позивач. Проте, враховуючи те, що право на земельну ділянку не було зареєстровано за померлою, позивач не має можливості зареєструвати дану земельну ділянку на своє ім'я. Відповідно до ч.1. ст. 1276 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Ч.1 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, що визначені у заповіті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. В ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились в наслідок його смерті. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, підтвердженими, а отже підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved