Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] у віці 85 років, про що у виконавчому комітеті Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області складено відповідний актовий запис 23.08.2018 року за №14. На день смерті [PERSON] з ним в одному будинку була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] . У зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] перебували з 20.11.1955 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] дітей у них не народилось. За життя [PERSON] склав заповіт № 03 від 28.01.2016 року, згідно якого все своє майно та права заповів позивачу. Вказаний заповіт не змінений і не відмінений. На підставі вказаного заповіту позивач подав заяву до Глибоцької державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 1/2019. Дружина померлого - [PERSON] від прийняття спадщини і від обов`язкової частки після смерті чоловіка відмовилась шляхом подання відповідної заяви до Глибоцької ДНК . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно. До складу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок входять: житловий будинок літера «А1», загальна площа 61,1 кв.м., житлова площа 43,6 кв.м.; житловий будинок літера «Б1», загальна площа 42,0 кв.м., житлова площа 19,7 кв.м.; сараї літери «В1», «Д1», «Е1», «Є1», «Ж1», «З1»; гараж літера «Г1»; убиральня літера «I1»; колодязь № 1; огорожа № 2-5; вимощення № І. Будівництво вказаного житлового будинку проведено з дотриманням державних будівельних, протипожежних, санітарних норм і подальша їх експлуатація за призначенням можлива. Тому просить суд, ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , до складу якого входять: житловий будинок літера «А1», загальна площа 61,1 кв.м., житлова площа 43,6 кв.м.; житловий будинок літера «Б1», загальна площа 42,0 кв.м., житлова площа 19,7 кв.м.; сараї літери «В1», «Д1», «Е1», «Є1», «Ж1», «З1»; гараж літера «Г1»; убиральня літера «I1»; колодязь № 1; огорожа № 2-5; вимощення № І. 23 жовтня 2019 року [PERSON] направила до суду зустрічну позовну заяву, в якій вказала, що [INFO] помер [PERSON] її чоловік, з яким вони прожили в зареєстрованому шлюбі з 20.11.1955 року. На день смерті [PERSON] з ним в одному будинку була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] . Від шлюбу з [PERSON] дітей не народилося. Після заведення спадкової справи [PERSON] подала до нотаріуса заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті свого чоловіка, оскільки він за життя склав заповіт на [PERSON] . Однак, від своєї частки у спільному майні вона не відмовлялась. За життя вона з покійним чоловіком побудували будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами. Станом на 1991 рік вказане господарство відносилось до категорії «колгоспних дворів», оскільки і спадкодавець (голова двору) і [PERSON] працювали в колгоспі «Росія» і вийшли на пенсію по старості як колгоспники. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР було передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст. 123 ЦК УРСР передбачалось, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, враховуючи вищевказане, [PERSON] як члену колишнього колгоспного двору належало і належить право на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. Просить суд, ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , до складу якого входять: житловий будинок літ. «А», загальна площа 61,1 кв.м., житлова площа 43,6 кв.м.; житловий будинок літ. «Б», загальна площа 42,0 кв.м., житлова площа 19,7 кв.м.; сараї літ. «В», «Д», «Е», «Є», «Ж», «З»; гараж літ. «Г»; убиральня літ. «І»; колодязь № 1; огорожа № 2-5; вимощення № І. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить суд позов задовольнити та не заперечує проти задоволення зустрічного позову. В судове засідання представник відповідача Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області не з`явився, проте представник сільської ради надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю і просить суд розглянути справу без участі їхнього представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася однак надала суду заяву в якій вказує, що вимоги позову визнає повністю, просить суд зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі, справу розглянути у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, зустрічні позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] у віці 85 років, про що у виконавчому комітеті Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області складено відповідний актовий запис 23.08.2018 року за №14. На день смерті [PERSON] з ним в одному будинку була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] . У зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] перебували з 20.11.1955 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] дітей у них не народилось. За життя [PERSON] склав заповіт № 03 від 28.01.2016 року, згідно якого все своє майно та права заповів позивачу. Вказаний заповіт не змінений і не відмінений. На підставі вказаного заповіту позивач подав заяву до Глибоцької державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 1/2019. Дружина померлого - [PERSON] від обов`язкової частки після смерті чоловіка відмовилась шляхом подання відповідної заяви до Глибоцької ДНК . Однак, від своєї частки у спільному майні вона не відмовлялась. За життя вона з покійним чоловіком побудували будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами. Станом на 1991 рік вказане господарство відносилось до категорії «колгоспних дворів», оскільки і спадкодавець (голова двору) і [PERSON] працювали в колгоспі «Росія» і вийшли на пенсію по старості як колгоспники. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР було передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст. 123 ЦК УРСР передбачалось, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, враховуючи вищевказане, [PERSON] як члену колишнього колгоспного двору належало і належить право на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно. До складу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок входять: житловий будинок літера «А1», загальна площа 61,1 кв.м., житлова площа 43,6 кв.м.; житловий будинок літера «Б1», загальна площа 42,0 кв.м., житлова площа 19,7 кв.м.; сараї літери «В1», «Д1», «Е1», «Є1», «Ж1», «З1»; гараж літера «Г1»; убиральня літера «I1»; колодязь № 1; огорожа № 2-5; вимощення № І. Будівництво вказаного житлового будинку проведено з дотриманням державних будівельних, протипожежних, санітарних норм і подальша їх експлуатація за призначенням можлива. Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного, ст.ст. 319, 328, 346, 1216-1223,1233-1235, 1268 ЦК України,

Outcome: partial