Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про стягнення частини сплаченого боргу, зазначаючи, що 20.07.2010 року між сторонами був укладений шлюб, який 06.09.2012 року був розірваний. Під час шлюбу був придбаний автомобіль марки «Опель Віваро», д/н [NUMBER], який визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач зазначає, що вказаний автомобіль був придбаний за кошти, які були отримані у брата позивача [PERSON], в розмірі 50 000 гривень, сестри позивача [PERSON], в розмірі 4000 доларів США, про що були складені відповідні розписки. У звязку з тим, що позивач не зміг повернути борг [PERSON] та [PERSON], він продав автомобіль та повернув борг у вищезазначеному розмірі. Оскільки на момент продажу позивач не проживав разом із відповідачем, позивач повернув борг за рахунок належних йому коштів. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача 1\\2 частину сплаченого боргу в розмірі 48 300 гривень. Відповідач, [PERSON] позов не визнала, про що надала заперечення, в яких зазначила, що з вказаних розписок не вбачається мета укладення договору позики. Крім того, зазначила, що вказані договори є недійсним, оскільки не були укладені в письмовій формі. Відповідач звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, згідно якої просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Опель Віваро», д/н [NUMBER] в розмірі 43 025 гривень, посилаючись на те, що вказаний автомобіль є обєктом спільної сумісної власності, є неподільною річчю. Оскільки вказаний автомобіль є таким, що не може бути поділений в натурі, позивач просила стягнути з відповідача грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності в розмірі 43 025,50 гривень, що становить 1\\2 частину від вартості автомобілю. Уточнивши зустрічну позовну заяву, позивач за зустрічним позовом звернулася із позовом до [PERSON] про поділ вказаного автомобілю та стягнення відповідної компенсації. У судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом зустрічні позовні вимоги підтримала. Відповідач за зустрічним позовом, [PERSON], сповіщений належним чином, у судове засідання не з*явився, заяви про розгляд справи за його відсутності або заперечень стосовно предмету позову до суду не надавав. Позивач, [PERSON]О у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на порушення позивачем за зустрічним позовом норм процесуального права при предявленні вказаної зустрічної позовної заяви. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що первісна позовна заява задоволенню не підлягає, а зустрічну позовну заяву слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20.07.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим виконкомом Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, актовий запис № 7. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.09.2012 року шлюб між сторонами був розірваний. В період шлюбу, позивач придбав автомобіль, вартістю 86\~051,00 гривень, що підтверджується довідкою рахунком від 15.12.2011 року за № 184338. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу розділу подружнього майна, у звязку з чим, рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.04.2014 року автомобіль «Опель Віваро», д\\н ВЕ4644ВЕ був визнаний обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину вказаного автомобілю. Судом досліджена розписка від 04.06.2013 року, згідно якої [PERSON], 04.06.2013 року отримала від [PERSON] грошову суму в розмірі 4 000 доларів США, яку надала йому 12.12.2011 року; розписка від 03.06.2013 року, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] борг в сумі 50 000 гривень, який надав в борг 12.12.2011 року. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Разом з тим, з наданих позивачем розписок не вбачається умови передачі грошей позикодавцем, а лише містить відомості щодо повернення вказаної грошової суми позичальником. Враховуючи викладене, суд вважає надані розписки неналежним доказом виникнення боргових зобовязань перед вищезазначеними особами. Крім того, оскільки заявлені позивачем вимоги, фактично є вимогами про розділ подружнього майна в частині вказаних боргових зобовязань, позивачем не обґрунтована мета укладення вказаних договорів, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України виключно той договір створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Оскільки з наданих розписок не вбачається мета використання запозичених коштів, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими. Розглянувши уточнені зустрічні позові вимоги, суд зазначає, що дійсно, під час шлюбу 15.12.2011 року сторонами був придбаний вантажний фургон марки «Опель», моделі «Віваро», д\\н ВЕ1436ВВ. Після розірвання шлюбу, відповідач без згоди позивача продав зазначений автомобіль 31.05.2013 року [PERSON], у звязку з чим, реєстраційний номер автомобілю, вантажному фургону, марки «Опель», моделі «Віваро» був змінений на ВН 4644 ВН. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 02.07.2014 року договір купівлі-продажу вантажного фургону «Опель Віваро» був визнаний недійсним в частині продажу 1\\2 частини автомобілю [PERSON] Оскільки вказаний договір купівлі-продажу вантажного фургону «Опель Віваро» був визнаний недійсним в частині продажу 1\\2 частини автомобілю [PERSON], в іншій частині вказаний договір є дійсним, а отже власниками вказаного автомобілю є [PERSON] та [PERSON] по 1\\2 частини за кожним. Таким чином, судом встановлено, що режим спільної сумісної власності між [PERSON] до [PERSON] на вказаний автомобіль на теперішній час є припиненим, проте спільна часткова власність на вказаний автомобіль виникла між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі часки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, відповідач за зустрічним позовом дійсно має право на отримання грошової компенсації вартості належній їй частки. Судом встановлено, що вказаний автомобіль був придбаний за грошову суму в розмірі 86 051, 03 гривень. Оскільки відповідач [PERSON], сповіщений належним чином, у судове засідання не з*явився, тому нехтування своїми процесуальними обов*язками дає підстави суду вважати, що він не заперечує проти вказаної вартості автомобілю, клопотання про призначення експертизи щодо встановлення дійсної вартості автомобілю на теперішній час не заявляв, тому суд, враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, вважає вказану вартість автомобілю обґрунтованою. Суд також враховую ту обставину, що оскільки автомобіль був придбаний 15.12.2011 року в національній валюті гривні, яка на теперішній час в результаті інфляційних процесів зменшила свою вартість по відношенню до іноземних валют в декілька разів, заявлена позивачем сума вартості автомобілю в жодному разі не може перевищувати дійсну ціну автомобілю на теперішній час, у звязку з чим, права відповідача не порушуються. За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] компенсації за належну їй частку у праві спільної часткової власності на автомобіль. Разом з тим, враховуючи те, що відповідач [PERSON] на теперішній час не є власником вказаного автомобілю, суд вважає, що вимоги до нього в цій частині є безпідставні. При задоволенні позову, суд розяснює [PERSON] право на звернення до суду із позовом до [PERSON] із позовом про застосування наслідків недійсності правочину.

Outcome: partial