Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON], третя особа: відділ ДВС Черкаського РУЮ про визнання правочину удаваним, припинення договору застави автомобіля та застосування наслідків недійсності правочину. В обґрунтування позову вказує, що він є власником земельної ділянки площе. 0,5063 га, кадастровий номер 7124986000:05:001:0335, що знаходиться в адміністративних межах Свідівоцької сільської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності № 8302970 від 21.08.2013 року. Дана земельна ділянка є частиною земельної ділянки, площею 1,19 га, що належала йому у 2010 році на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, зареєстрованого за № 010679600112 та була розділена в 2013 році на дві земельні ділянки площею 0,6837 га та 0,5063 га. Вказує, що в 2010 році він та відповідачка [PERSON] домовилися про купівлю-продаж зазначеної земельної ділянки, однак в звязку із забороною на купівлю-продаж земель сільськогосподарського призначення, встановленого п. «б» ст. 15 Перехідних положень ЗК України, отримання коштів було оформлено договором позики на суму 5400 дол. США, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу [PERSON] 11.05.2010 року за № 1485. Після підписання акту отримання земельного паю відповідачка зобовязалася розірвати укладений договір позики, що підтверджується власноручною заявою відповідачки. Крім того, сторони домовилися про подальше укладення договору оренди даної земельної ділянки до зняття законодавчих обмежень, від чого відповідачка згодом відмовилася і 26.07.2013 року повідомила його про необхідність повернення коштів за договором позики та відсотків. На даний час відділом ДВС Черкаського РУЮ накладено арешт на його автомобіль [NUMBER], який є предметом застави у звязку з укладенням договору позики. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Вказує, що укладений між ними договір позики є удаваним, оскільки його було укладено для приховання іншого правочину купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, вчинення якого прямо заборонено законом. Волевиявлення учасників даного правочинне відповідало їх внутрішній волі, оскільки було спрямоване не на позику, а саме на купівлю-продаж. Регулювання відносин між сторонами за правилами, встановленими до договорів купівлі-продажу земельних ділянок є неможливим у звязку із прямою законодавчою забороною, а тому відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України такий право чин є нікчемним і його визнання судом недійсним не вимагається. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобовязання. Тому недійсність укладеного сторонами правочину призводить до припинення застави автомобіля «Форд-Транзит» д.н.з. СА 3812АВ, яким забезпечено виконання договору позики. А тому, просить: - визнати удаваним договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу [PERSON] 11.05.2010 року за № 1485; припинити заставу автомобіля «Форд-Транзит» д.н.з. СА 3812АВ; застосувати правові наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України у вигляді повернення коштів в сумі 5400 дол. США [PERSON] [PERSON] та повернення останньою [PERSON] земельної ділянки кадастровий номер 7124986000:05:001:0335. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] [PERSON], позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідачки [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (п. 3 ч. 1 статті 3 ЦК України). За змістом ст.ст. 626 та 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з положенням ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В судовому засіданні встановлено, що 11.05.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність 42600 грн., що на день передачі грошей відповідало еквіваленту 5400 дол. США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Черкаси. Вказаний договір позики був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1481. Факт укладення договору позики та передачі грошей в борг підтверджується розпискою [PERSON] від 11.05.2010 року. Вказаним Договором позики та розпискою передбачено строк повернення позики до 31.12.2010 року. Пунктом п. 6 Договору позики від 11.05.2010 року передбачено, що при неповерненні суми позики своєчасно (до 31.12.2010 року) Позикодавець вправі буде предявити цей договір до стягнення в строки і у порядку, що передбачений чинним законодавством України (у тому числі звернутися до органів нотаріату за вчиненням виконавчого напису), та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилася несплаченою, з урахуванням інфляції за весь час прострочення, а також сплати двохсот відсотків річних від усієї суми позики. Як вбачається з Договору позики від 11.05.2010 року сторони [PERSON] та [PERSON] засвідчили, що на момент укладання цього договору вони усвідомлюють значення своїх дій і можуть керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов'язки за договором; володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно та однозначно зрозуміти та протлумачити цей договір; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним). Крім того, 11.05.2010 року між [PERSON] та [PERSON], в забезпечення зобов'язань за Договором позики від 11.05.2010 року, укладено договір застави, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1482. Також в судовому засіданні встановлено, що оскільки [PERSON] своєчасно кошти отримані в борг за Договором позики від 11.05.2010 року не повернув і на вимоги [PERSON] не відреагував, 17.09.2013 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль марки «Форд Транзит» д.н.з. [NUMBER], який належав [PERSON] та був предметом застави. На виконання вказаного виконавчого напису 23.09.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Черкаського РУЮ відкрито виконавче провадження №39916857 з примусового виконання виконавчого документа №3622 від 17.09.2013 року під час виконання якого 04.11.2013 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на автомобіль марки «Форд Транзит» д.н.з. [NUMBER], а 27.04.2015 року винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено розшук автомобіля марки «Форд Транзит» д.н.з. [NUMBER]. Актом державного виконавця відділу ДВС Черкаського РУЮ від 10.11.2015 року автомобіль марки «Форд Транзит» lд.н.з. СА3812АВ було вилучено у [PERSON] Постановою державного виконавця відділу ДВС Черкаського РУЮ про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.06.2016 року виконавчий напис №3622 про звернення стягнення на автомобіль «Форд Транзит» д.н.з. [NUMBER], виданий 17.09.2013 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу, повернуто [PERSON], у зв'язку з тим, що коштів отриманих від реалізації заставного майна недостатньо для задоволення вимог заставодержателя. Звертаючись з даним позовом до суду позивач [PERSON] просить визнати удаваним договір позики, укладений між ним та відповідачкою [PERSON], а також припинити заставу автомобіля «Форд-Транзит» д.н.з. СА 3812АВ та застосувати правові наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України у вигляді повернення ним коштів в сумі 5400 дол. США - [PERSON] та повернення останньою йому земельної ділянки кадастровий номер 7124986000:05:001:0335. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року розяснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. В силу приписів ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою, є удаваним; 2). спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 3) настання між сторонами інших прав та обовязків ніж ті, що передбачені удаваним правочином. В судовому засіданні представником позивача не було доведено, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] в дійсності 11.05.2010 року був укладений інший правочин, а саме договір купівлі-продажу земельної ділянки, а не договір позики. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] заперечуючи проти позову в судовому засіданні пояснила, що при укладенні Договору позики від 11.05.2010 року сторони мали намір на укладення саме цього договору, а не будь-якого іншого, тобто воля сторін була спрямована саме на укладання даного договору позики. Про те, що волевиявлення [PERSON] також відповідало його внутрішній волі та було спрямоване саме на позику, а не на будь-який інший правочин свідчить підписаний ним договір позики, в п. 7 якого сторони зазначили, що цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним). Суд вважає, що заява [PERSON] від 11.05.2010 року про те, що вона після підпису акту прийняття земельного паю акт № 010679600112 в оренду зобовязується розірвати договір позики № 1481 від 11.05.2010 року не доводить того факту що договір позики від 11.05.2010 року є удаваним і за ним, як це вказує позивач, прихований договір купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки волевиявлення сторін, як на укладення договору так і на його розірвання є вільним. До того ж у вказаній заяві [PERSON] зобовязувалася це зробити після підписання акту прийняття земельного паю в оренду, що передбачало укладення між сторонами в майбутньому договору оренди земельної ділянки та не підтверджує того, що між сторонами фактично укладався догорів купівлі-продажу. А тому, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання Договору позики від 11.05.2010 року удаваним. Разом з тим, суд приходить до висновку і про відмову в задоволенні позову [PERSON] і в частині припинення застави автомобіля «Форд-Транзит» д.н.з. СА 3812АВ та застосування правових наслідків недійсності правочину, передбачених ч. 1 ст. 216 ЦК України, оскільки вони є похідним від первісних вимог в задоволенні яких судом відмовлено. В даному випадку, суд не застосовує наслідків спливу строку позовної давності оскільки в судовому не встановлено порушення прав позивача, і суд відмовляє в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed