Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову вказав, що сторони перебувають у шлюбі під час якого його дружина - відповідач [PERSON] у листопаді 2006 року з його дозволу та за спільні кошти придбала житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вважає дане нерухоме майно об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після погіршення стосунків між сторонами, позивач намагався вирішити питання поділу їх майна, однак відповідач відмовилася. За таких обставин, просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.06.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 17.08.2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, визнання права власності та його припинення залишено без розгляду. 04.08.2020 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що сторони дійсно проживали однією сім`єю та під час шлюбу придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який є їх спільною власністю та підлягає поділу з виділенням рівних часток в натурі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги, з підстав, викладених у позові підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що спірний будинок належить відповідачу, хоча і був придбаний в період шлюбу сторін. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.08.1973 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.07.2020 року у справі № 405/3796/20 було розірвано (а.с. 7, 35). 08.11.2006 року відповідач придбала житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Третейського суд для вирішення конкретного спору від 13.11.2006 року у справі № 3-56/06, виконавчим листом Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.06.2007 року № 6-180/07, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданим 21.08.2007 року Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради (а.с. 8, 10-13, 14). Статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічне положення закріплено в ч. 2 ст. 372 ЦК України де зазначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й одним із подружжя може оспорюватись поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України). У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, позивач не заявляв жодних вимог щодо визначення його частки у праві власності на спірний будинок в натурі. Так само, зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, визнання права власності та його припинення, в якій висувалися вимоги про визначення часток в натурі залишена без розгляду. Відтак, питання визначення часток сторін у праві власності на спірний будинок в натурі не є предметом даного спору і не може бути вирішене в рамках даної цивільної справи. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і частки подружжя у цьому майні є рівними. Відтак, вимоги позивача про здійснення поділу спільного майна подружжя шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами за адресою: [ADDRESS] , є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1725 грн. судового збору.

Outcome: approved