Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсядо суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що йому на праві власності належить будинок [ADDRESS]. В зазначеному приміщенні зареєстровані син позивача, [PERSON], та онук, [PERSON], однак фактично не проживають у квартирі вже понад 5 років. Факт реєстрації відповідача за зазначеною адресою створює для позивача ряд незручностей, перешкоджає повноцінно розпоряджатись власним майном та оформити субсидію, а тому позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS]. Ухвалою суду від 31.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду завірену приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, Мельничук І.М., заяву про розгляд справи за його відсутності, возовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив винести рішення на розсуд суду. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що в будинку [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 02.06.1987 року. Як вбачається із матеріалів справи, в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] з 02.07.2011 року та [PERSON], [INFO] з 06.08.2013 року, що підтверджується сдовідкою Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області від 22.06.2018 року. Однак, з 2013 року по даний час відповідач та його малолітній син не проживає в даному житловому приміщенні, що підтверджується актом №109 від 27.06.2018 року. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Зі змісту ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Положеннями статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до п.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] та його малолітній син [PERSON] втратили право на користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS], оскільки не проживають у вказаній квартирі більше одного року без поважних причин. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved