Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування з дитиною - [PERSON], [INFO]. Згідно останнього уточнення позовних вимог [PERSON] просив зобов'язати [PERSON] не перешкоджати позивачу у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; визначити спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], шляхом надання можливості щоденного спілкування дитини з батьком, як у присутності матері до досягнення дитиною 3 - річного віку, після досягнення дитиною річного віку без присутності матері; затвердити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]: встановити перебування доньки - [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] у понеділок, середу та п'ятницю з 17.00 до 19.00 години, а також у неділю з 10:00 до 14:00 години, щотижнево у присутності матері до досягнення дитиною 3 - річного віку, після досягнення дитиною 3 - річного віку без присутності матері; після досягнення дитиною 3 - річного віку та початком відвідування нею дитячого садку, а в подальшому школи, встановити перебування доньки - [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] у понеділок, середу та п'ятницю з 17.00 до 19.00 години, а також у неділю з 10:00 до 14:00 години, щотижнево без присутності матері; у святкові дні та день народження дитини надати можливість батьку спілкуватись, бачитись та гуляти з дитиною з 10:00 години до 15:00 години включно, за місцем проживання (перебування) дитини. У разі виїзду матері дитини у відрядження чи за кордон визначати на цей період місце знаходження дитини разом з батьком за його місцем проживання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час проживання у шлюбі у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу мати дитини безпідставно та незаконно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. При цьому посилався на те, що підставою для перешкод є вимоги матері дитини, які мають фінансовий характер, а також особиста неприязнь з боку матері до нього. Не погодившись з позовом відповідач [PERSON] неодноразово зверталась до суду з письмовими запереченнями. В останніх письмових запереченнях від 13.04.2017 року просила задовольнити позов частково, не спиратись на графік, який було встановлено Органом опіки та піклування, надати можливість батьку спілкуватися з дитиною кожної неділі з 10.00 до 12.00 години в її присутності або присутності іншого дорослого члена родини, за місцем знаходження дитини, також надати можливість побачення у святкові дні та день народження дитини з 10.00. до 12.00 години в її присутності або присутності іншого дорослого члена родини, за місцем знаходження дитини. При цьому мати посилалась на те, що батько дитини не виконує власних батьківських обов'язків, веде себе аморально, має проблеми з поліцією через вживання наркотичних засобів, через власне небажання не відвідує дитину, несе загрозу для дитини та не може з нею гуляти на самоті, не потребує частих побачень з дитиною та зашкоджує здоровому психічному стану дитини. Також зазначила, що через перенесену хворобу - аневризму судин головного мозку, що сталася у відповідача наприкінці 2016 року, він потребує операції, а за відсутності її мати вважає, що залишившись на одинці з батьком, донька буде у небезпеці. Окрім цього через перенесений позивачем раніше гепатит, він взагалі є небезпечним, а саме створює загрозу для зараження дитини. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали останню уточнену позовну заяву в повному обсязі та просили її задовольнити . Відповідачка пропонували свій порядок участі позивачі у спілкування з дитиною. Представник третьої особи в судовому засіданні зазначив, що підтримує позов в рамках висновку, наданого Органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, що на його думку відповідає інтересам батька та дитини. Вислухавши надані пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам та показанням свідка, суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторонами не заперечується, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 14 квітня 2016 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси було розірвано шлюб між мною та позивачем. Вказане підтверджується копією судового рішення. 14 квітня 2016 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси з позивача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON], [INFO]. Дитина з дня народження проживає з [PERSON], яка здійснює догляд та піклування за нею. Всі вищевказані обставини були визнані сторонами в судовому засіданні, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України вони вважаються встановленими судом. Органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради було прийнято висновок № 3652/01-20 від 23.12.2016 року про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини. Відповідно до вказаного висновку: 1. Заяву [PERSON] задоволено та затверджено наступний порядок його участі у вихованні малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]: 1.1. Встановлено перебування доньки - [PERSON], [INFO], з батьком тричі на тиждень: у понеділок, середу та п'ятницю з 16.00 до 18.00, а також у неділю з 10:00 до 14:00, щотижнево у присутності матері до досягнення дитиною 3- річного віку, після досягнення дитиною річного віку без присутності матері.; 2. Рекомендувано батькам всі питання стосовно виховання дитини вирішувати мирним шляхом. Судом встановлено, що мати дитини чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Вказане підтверджується відповідями на звернення [PERSON] до поліції від 05.01.2017 року та 03.04.2017 року, вказані відповіді та звернення батька наявні в матеріалах справи. Цими ж доказами спростовується твердження матері про небажання спілкуватися батька з дитиною за власною ініціативою батька. В судовому засіданні судом було поставлено запитання до [PERSON] про підставу перешкод для спілкування з батьком у зазначені вище рази. Мати дитини зазначила, що дитини спала. При цьому відповідач зазначила про те, що малолітня дитина має визначений графік для відпочинку, до якого входить час, у який батько приходив на побачення. Також відповіла, що у другій половині дня дитина має спати з 15.00 до 17.00 години, а тому графік Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради не визнає. З цього приводу судом були задані додаткові запитання, оскільки з висновку органу Опіки та піклування про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини № 3652/01-20 від 23.12.2016 року вбачається, що мати дитини не перешкоджає у спілкуванні з дитиною, але тільки за її присутності та за попередньою домовленістю. Проти встановленого часу для побачень не заперечувала. На таке запитання відповідач зазначила, що позивач її обманув під час прийняття рішення пішовши з нею на примирення, а тому вона не зважала на час спілкування батька з дитиною встановлений висновком. На підтвердження обставин, на які посилалась відповідач, як на підставу своїх заперечень, [PERSON] не надала належних доказів на виконання вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, а тому суд у цій частині не враховує заперечень відповідача. Окрім цього, суд оцінює критично показання допитаного свідка відповідачки [PERSON], яка є матір»ю відповідачки, яка зазначила, що батько дитини не має перешкод у спілкуванні з дитиною, батько дитини не виконує власних батьківських обов'язків, веде себе аморально, через власне небажання не відвідує дитину, несе загрозу для дитини та не може з нею гуляти на самоті, не потребує частих побачень з дитиною та зашкоджує здоровому психічному стану дитини. Також окремо зазначила, що через перенесену хворобу - аневризму судин головного мозку, що сталася у відповідача наприкінці 2016 року, він потребує операції, а за відсутності її вона вважає, що залишившись на одинці з батьком онука буде у небезпеці. Так на запитання з боку представника позивача свідок зазначила, що поділяє позицію відповідача у справі, має неприязні стосунки з позивачем та готувалась разом з відповідачем до виступу в суді з обставин, про які вона свідчила. Проте суд критично оцінюючи показання свідка виходячи з того, що свідок у своїх поясненнях свідчила про обставини, які знала лише від доньки та фактично на власні очі їх не бачила та учасником не була. Також вона є близьким родичем відповідача та не об'єктивно надавала інформацію суду. На запитання суду щодо можливої кількості побачень батька з дитиною вказала на можливість побачень раз на місяць підтримуючи на момент проведення допиту існуючу позицію матері. Фактично свідчення свідка є єдиним підтвердженням обставин, на які посилається відповідач, як на підставу своїх заперечень. Судом встановлено, що позивач не має судимостей, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався, про що було надано довідку департаменту інформаційних технологій МВС України. Також судом встановлено, що позивач не має хвороби, яка могла б перешкоджати йому у вільному спілкуванні з дитиною, про що свідчить довідка військово-медичного клінічного центру Південного регіону. Посилання матері на психічну нестабільність дитини, яка виникла у дитини за її твердженням з вини батька, не підтверджені допустимими доказами у відповідності до ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91. (надалі за текстом Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно до ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно до ст.ст. 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 15 вищевказаного закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Статтею 1 Сімейного кодексу України встановлено, що Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно зі ст.ст. 141, 150, 153 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України). Згідно зі ст.159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Виходячи з вищевказаного суд вважає доцільним поновити порушені права батька та дитини на спілкування без будь-яких перешкод з боку матері, оскільки такі права батька та дитини є абсолютними. Отже у батька є та має бути право безперешкодного спілкування з дитиною у будь-який можливий для цього час, а не лише у час встановлений для участі у вихованні дитини. Суд наголошує на тому, що спілкування з батьком відповідає інтересам дитини та потребам її здорового, нормального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України передбачає, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Після уточнення позову з урахування пояснення відповідача про час для відпочинку дитини, позивач просив відступити від встановленого часу для виховання дитини з 15.00 до 17.00 години та встановити його з 17.00 до 19.00 години. Мати дитини заперечували проти задоволення такого графіку посилаючись на те, що дитина у цей час також може спати, а після пробудження має їсти. Суд вважає вказані вимоги батька обґрунтованими. Задовольняючи їх суд виходить з показань матері, а також того, що в подальшому такий час буде відповідати інтересам дитини з урахуванням можливості відвідування дитячого садку та школи. Під час судового процесу мати дитини не могла однозначно надати відповідь з яких підстав дитина завжди спить під час візитів батька у різні часи доби. При цьому у своїх запереченнях та усних пояснення в судових засіданнях [PERSON] зазначала з початку про можливість спілкування дитини з батьком раз на місяць, проте в подальшому змінила свою думку на можливе спілкування раз на тиждень. Суд вважає таку неповагу до прав батька недопустимою. З урахуванням висновку Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, віку дитини, прихильності до матері та її потреб суд вважає доцільним встановити наступний графік участі батька у вихованні дитини: Встановити перебування доньки - [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] у понеділок, середу та п'ятницю з 17.00 до 19.00 години, а також у неділю з 10:00 до 14:00 години, щотижнево у присутності матері до досягнення дитиною 4 - річного віку, після досягнення дитиною 4 - річного віку без присутності матері; після досягнення дитиною 4 - річного віку та початком відвідування нею дитячого садку, а в подальшому школи, встановити перебування доньки - [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] у понеділок, середу та п'ятницю з 17.00 до 19.00 години, а також у неділю з 10:00 до 14:00 години, щотижнево без присутності матері; у святкові дні та день народження дитини надати можливість батьку спілкуватись, бачитись та гуляти з дитиною з 10:00 години до 15:00 години включно, за місцем проживання (перебування) дитини. Суд вважає доцільним відмовити у задоволенні вимог позивача про визначення місця знаходження дитини за місцем проживання батька. Так вказані вимоги у відповідності до ст. 159 Сімейного кодексу України не можуть бути предметом або наслідком встановлення графіку участі батька у вихованні дитини, або задоволення вимог щодо його безперешкодного спілкування з дитиною. Згідно до ст. 161 Сімейного кодексу України вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Outcome: partial