Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності. В своїй позовній заяві, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що судовим рішенням Канівського міськрайонного суду від 15 квітня 2010 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі та набули майно, що є спільною сумісною власністю, яке було поділено між ними. Земельна ділянка та магазин не визнані спільною сумісною власністю подружжя, та як вважає позивач, є його власністю. На даний час відповідач використовує земельну ділянку та магазин в особистих цілях. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд, винести рішення, яким витребувати у [PERSON] тимчасову споруду (магазин), розташований на земельній ділянці в с. Яблунів, Канівського району Черкаської області, шляхом передачі ключів від магазину. Також, винести рішення, яким витребувати майно: земельну ділянку, розміром 0,0183 га., кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в с. Яблунів, Канівського району Черкаської області та стягнути витрати на правову допомогу в сумі 8 000грн. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та вважають їх безпідставними, оскільки позивачем не надані жодні підтвердження незаконності перебування майна у відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та представника відповідача, вважає, що позов не підлягає д задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному, та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Обравши способом захисту витребування майна із чужого незаконного володіння, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу заявлених позовних вимог. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», №1952-1У від 01.07.2004 року передбачено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі й право власності на нерухоме майно. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Так, в матеріалах справи відсутні реєстраційні документи на споруду (магазин), а мається договір купівля продажу від 08.07.2005р. з якого вбачається, що саме відповідачка [PERSON] купила торгівельний павільйон, тому в позові про витребування у неї вказаного майна необхідно відмовити. Щодо позовних вимог про витребування майна: земельної ділянки, розміром 0,0183 г., кадастровий номер [NUMBER], яка розташованого в с. Ябланів, Канівського району Черкаської області також необхідно відмовити, виходячи з наступного. Позивач та відповідач перебували в шлюбі з 09.01.1992 року по 22.04.2008 року В період шлюбу відповідачка [PERSON] для підприємницької діяльності придбала зазначений вище торгівельний павільйон, який розмістила на земельній ділянці площею 0,0183 га., яка рішенням Яблунівської сільської ради № 18 від 29.09.2005 року передана у власність позивачеві [PERSON] для ведення комерційної діяльності. При цьому, відсутність будь яких доказів, що відповідачка проти волі позивача розмістила приміщення на його земельній ділянці свідчить про усну угоду між ними та спростовує твердження незаконності володіння ним. На думку суду, оскільки торгівельний кіоск та земельна ділянка розміром 0,0183 га., кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в с. Яблунів, Канівського району Черкаської області придбанні в період перебування позивача та відповідача у шлюбі та використовувалися для комерційної діяльності, як під час шлюбу, так і після його припинення не можуть свідчити про незаконність їх перебування у чужому володінні. Відповідно до встановлених обставин, в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити через їх безпідставність. Суд вважає, що в задоволенні позовних витрат позивача у виді стягнення 8 000 грн. за правову допомогу слід відмовити у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України

Outcome: dismissed