Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особою такою, що втратила право користування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві приватної власності на підставі договору дарування від 15 травня 2013 року належить ? частина жилого будинку № 11 по вул. Кірова у с. Новоолександрівка, Запорізького району, Запорізької області. На теперішній час позивач проживає у будинку та має намір ним розпорядитися. Відповідач у будинку не проживає більше двох років. Фактичне його місце проживання на теперішній час позивачу невідоме. Наявність у будинку зареєстрованої особи перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися належними йому правами власника житла, у звязку з чим позивач був змушений звернутись до суду з цим позовом. [PERSON] наявність реєстрації відповідача в будинку позивач не може оформити субсидію, хоча за розміром його пенсії він має право на її отримання, але у довідках про склад сім'ї його завжди зазначають, що створює позивачу додаткові перешкоди здійсненні прав власника нерухомості та тягне додаткові витрати для нього. В судове засідання позивач та представник позивача не зявились, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи суду не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. [PERSON] з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до п. 4 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2012 року обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку 11 по вул. Кірова с. Новоолександрівка Запорізького районну Запорізької області, який належить йому на праві власності на підставі договору дарування від 15.05.2013 року посвідченого [PERSON]Г, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області за р. № 2457, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2013 року за номером 3455493. [PERSON] про перевірку фактичного проживання [PERSON], [INFO] від 05.05.2016 року за адресою його реєстрації, складеного комісією, проведено обстеження будинку № 11 по вул. Кірова с. Новоолександрівка Запорізького району Запорізької області вбачається, що відповідач зареєстрований, однак не проживає за вищевказаною адресою з травня 2013 року. Також факт не проживання відповідача [PERSON] за місцем своєї реєстрації з травня 2013 року підтверджується довідкою № 186 від 05.05.2016 року, яка видана виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в суді доказами. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного випливає, що виникнення права членів сімї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком. Таким чином, права членів сімї власника будинку на обєкт власності є похідними від прав самого власника. Натомість ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, за умови збереження права власності на будинок цього самого власника, тобто при незмінності власника майна. [PERSON] ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. [PERSON] ст.ст. 319, 321, 334 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його володінні. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. [PERSON] ст.ст. 150, 155 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, будинок що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватися ним. У відповідності до ст.ст. 383, 391 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. [PERSON] ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Позивач на законних підставах набув право власності та до теперішнього часу залишається єдиним власником зазначеного будинку. Зважаючи на те, що місце проживання відповідача у справі зареєстроване у належному позивачеві на праві власності будинку № 11 повул. Кірова с. Новоолександрівка Запорізького районну Запорізької області, позивач не може вільно відчужити цей будинок, суд приходить до висновку про наявність перешкод у користуванні позивача житловим будинком. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто позивач змушений нести витрати за комунальні послуги за себе та за зареєстрованих у його будинку відповідача. За таких обставин, оскільки відповідач не є власником вказаного будинку, крім того не проживає в спірному будинку з 2013 року, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в будинку позивача порушує його право як власника цього будинку, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі

Outcome: approved