Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з квітня місяця 2007 року по серпень місяць 2015 року сторони проживали у цивільному шлюбі. Від даного шлюбу мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За час спільного сумісного проживання позивачем та відповідачем було придбано за спільні кошти наступне майно: житловий будинок [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0510 гектару в межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6510136900.15.002.0032, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. У зв`язку з тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, у серпні місяці 2015 року шлюбні відносини було припинено, сторони перестали вести спільне господарство та не мають спільного сімейного бюджету. У 2015 року [PERSON] вигнала позивача з дому разом із його старшим сином [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим позивач був змушений покинути спільне набуте домоволодіння. У зв`язку з викладеним, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з квітня місяця 2007 року по серпень місяць 2015 року; визнати за позивачем право власності на Ѕ частину домоволодіння, загальною площею 65,6 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] ; визнати за позивачем право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0510 гектару в межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6510136900.15.002.0032, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Ухвалою суду від 27.02.2017 року відкрито провадження у справі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2017 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Гаврилову Д.В. Ухвалою суду від 28.07.2017 року прийнято цивільну справу до провадження. 19.10.2017 року відповідач [PERSON] надала заперечення, згідно якого просила відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Відповідач з вимогами позовної заяви не згодна. Зазначила, що спірний житловий будинок [ADDRESS] були придбані відповідачем 09.11.2012 року, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Бєгєй В.О., зареєстрованого в реєстрі за №1649. Однак, на вищевказане майно не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, передбачений главою 8 СК України, оскільки в період з 25.05.2001 року по 30.11.2016 року відповідач перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином Туреччини - [PERSON] . Отже, житловий будинок [ADDRESS] не є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, а отже, відсутні правові підстави для визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частину зазначеного майна. Крім того, між сторонами по справі відсутні усталені сімейні відносини, притаманні подружжю. Так, після реєстрації 25.05.2001 року шлюбу, відповідач тривалий час перебувала в Туреччині, однак періодично приїздила до м.Херсона з метою відвідати сім`ю. Під час короткочасних відвідувань, [PERSON] познайомилася з позивачем, з яким неодноразово зустрічалась. Від вказаних зустрічей у них народився син, [PERSON] . Відповідач зазначає, що вони не вели спільне господарство, у них був відсутній спільний побут, бюджет. Крім того, твердження позивача про факт придбання вищевказаного нерухомого майна, начебто, за спільні сумісні кошти, є надуманим та безпідставним. Так, грошові кошти, сплачені за придбання зазначеного вище майна, були особистим капіталом відповідачки, отриманим в результаті продажу належної їй двокімнатної квартири [ADDRESS] . Факт продажу зазначеної квартири підтверджується договором купівлі-продажу від 09.11.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Бєгєй В.О., зареєстрований в реєстрі за №1646. Разом із тим, [PERSON] не мав постійного джерела заробітку (доходу), за рахунок якого, сторони могли би придбати спірне майно. Більш того, наявність заборгованості перед ПАТ «КБ «Приватбанк» за кредитним договором в сумі 23111,55 грн., відсутність заробітку та неможливість забезпечити дітей необхідними засобами для існування, змусило позивача запозичувати грошові кошти у сторонніх осіб. Таким чином, [PERSON] не надав жодного доказу на підтвердження факту проживання з відповідачем однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, зокрема шляхом ведення спільного господарства, наявності єдиного бюджету. Не надано ним і доказів придбання спірного майна за рахунок спільних грошових коштів сторін за справою. 15.01.2018 року позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати недійсним шлюб між [PERSON] та гр.Туреччини як фіктивний. Решту позовних вимог підтримав. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2018 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою суду від 07.09.2018 року прийнято до провадження справу та призначено до розгляду за правилами загального провадження до підготовчого засідання. 08.05.2019 року [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач намагається ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи, так як вищевказане нею у заперечені протирічить дійсності. Лише той факт, що за період з квітня 2007 року по серпень 2015 року у них народилось двоє дітей, вже сам по собі говорить про факт проживання однією сім`єю. Адже діти після народження проживали з ними по [ADDRESS] . [PERSON] при підписанні у нотаріуса договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 09.11.2012 року свідомо не зазначила про перебування у будь-якому шлюбі на час підписання договору купівлі-продажу. Позивач вважає, що такими діями відповідач вчинила злочин. Крім того, під час сумісного проживання сторін, відповідачем в 2013 році був придбаний автомобіль ГАЗ 33021, д.н. [NUMBER] , за допомогою якого [PERSON] заробляв на життя. Також, відповідач має будівельну професію, тому власними силами та коштами реконструював, оздобив та покращив придбаний будинок та земельну ділянку. Крім цього, відповідач сам займався влаштуванням малолітнього сина [PERSON] , 2009 р.н., до санаторного ясла-садка №10 та супроводженням при щорічній комісії в дитяче відділення Херсонської міської протитуберкульозної поліклініки. 29.05.2019 року відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно якого просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач вважає, що позивачем не спростовано твердження та аргументи по суті справи: пояснення та доводи позивача не містять належних обґрунтувань, є голослівними та помилковими. Факт народження від відповідача сина, [PERSON] , [INFO] , позивач підтверджує, однак ця обставина не свідчить про проживання сторін у справі однією сім`єю у період з квітня 2007 р. по серпень 2015 р. Відносно тверджень позивача про народження у даний період нібито спільної доньки, [PERSON] , [INFO] , звертаю увагу суду на ту обставину, що позивач не є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відносно тверджень позивача про придбання у 2013 році за спільні сумісні кошти автомобіля ГАЗ 33021, з державним номером [NUMBER] , то відповідач не визнає цей факт, так як даний транспортний засіб придбаний відповідачем, [PERSON] , за особисті, а не спільні кошти, ще у грудні 2007 року. 01.02.2011 р. відповідач фактично відчужила (продала) даний автомобіль позивачу за 8000 (вісім тисяч) доларів США з розстроченням платежу - 150 доларів США/місяць. Однак, у зв`язку із тим, що позивач не виконував обов`язки з оплати, що визначені у п. 7 даного заперечення, відповідач відкликала довіреність, що була видана позивачу для користування транспортним засобом, та звернулася 27.05.2014 р. до суду з позовом про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння. Таким чином, твердження позивача щодо отримання грошових коштів від експлуатації автомобіля для формування спільного з відповідачем бюджету є неправдивими та такими, що не відповідають дійсності, так само як і доводи позивача, що він самостійно реконструював, оздобив та покращив придбаний відповідачем за власні кошти будинок та земельну ділянку. 31.05.2019 року позивач - [PERSON] надав до суду доповнення до відповіді на відзив, в якому зазначив у позовній заяві вказано, що позивач та відповідачка проживали однією сім`єю протягом тривалого часу, а саме: з квітня 2007 року по серпень 2015 року. За цей час у них народилися син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Діти після народження проживали у родині позивача та відповідачки за адресою: [ADDRESS] , який було придбано за спільні кошти сім`ї. Вказаний житловий будинок є предметом судового спору про розподіл майна, набутого під час шлюбу. Вказані обставини є незаперечним фактом наявності між позивачем та відповідачкою фактичних шлюбних стосунків, які підтверджуються свідоцтвами про народження їх спільних дітей. При реєстрації народження сина [PERSON] та доньки [PERSON] в органах РАГСу батьком зазначено позивача. При цьому, в заяві про реєстрацію дітей відповідачка не вказала, що вона знаходиться в іншому зареєстрованому шлюбі, що могло б бути підставою для відмови в такій реєстрації. Факт проживання позивача та відповідачки однією сім`єю, ведення спільного господарства, спільна участь у вихованні дітей, також підтверджується тим, що з квітня 2007 року разом з ними проживав як член сім`ї, рідний син позивача [PERSON] , [INFO] , якого позивач та відповідачка разом виховували з дворічного віку, оскільки мати хлопчика - [PERSON] покинула дитину на батька (позивача), що підтверджується рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 27 травня 2008 року у справі № 2-2695/08, яким визначено місце проживання сина [PERSON] разом з батьком [PERSON] , та, згідно, подання Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 15.11.2008 року, остання на сьогодні знаходиться у розшуку. Крім того, після того, як позивач та відповідачка у серпні 2015 року припинили фактичні шлюбні відносини, відповідачка заперечувала у спілкуванні позивача з дітьми. Щоб відновити родинні зв`язки, позивач був змушений звернутися до суду із позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - сином [PERSON] . Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 квітня 2018 року у справі №766/5886/18 усунено [PERSON] перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , та визначено йому спосіб участі у вихованні дитини шляхом встановлення часу для систематичних побачень. Також, за позовною заявою [PERSON] у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області знаходиться на розгляді цивільна справа №766/5171/17 про встановлення батьківства та визначення способу участі батька у вихованні доньки [PERSON] . Наявність вищезазначених судових проваджень свідчить про те, що позивач всіма силами намагається зберегти та зміцнити родинні стосунки з дітьми та між дітьми. Діти зустрічаються та спілкуються за адресою позивача або відповідачки, разом проводять вільний час, відвідують місця дитячих розваг з позивачем та відповідачкою, що теж свідчить про факт проживання протягом тривалого часу позивача та відповідачки однією сім`єю разом із трьома дітьми. 03.06.2019 року позивач надав пояснення до відповіді на відзив, згідно якого просив встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з квітня місяця 2007 року по серпень місяць 2015 року. Факт того, що позивач та відповідачка проживали однією сім`єю протягом тривалого часу, а саме: з квітня 2007 року по серпень 2015 року включно, підтверджується народженням двох спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] . Батьківство позивача щодо сина не оспорюється матір`ю, яка є відповідачкою у справі. Ствердження відповідачки про те, що [PERSON] не являється донькою позивача, не є достовірним, оскільки у свідоцтві про народження доньки [PERSON] її батьком вказано, як і в свідоцтві про народження сина [PERSON] , особу, яка має однакове ім`я та по-батькові « [PERSON] », хоча при цьому відповідачка надала доньці своє прізвище. Це пояснюється тим, що вона, як безробітна, в порушення вимог чинного законодавства України, не повідомивши позивача, хотіла безпідставно отримувати пільгові виплати на доньку, як мати-одиначка. У провадженні Херсонського міського суду Херсонської області знаходиться на розгляді цивільна справа №766/5171/17 про встановлення батьківства та визначення способу участі батька у вихованні доньки [PERSON] . Відповідачка у справі затягує судовий процес, навмисне ухиляючись від своєчасної участі у судових засіданнях, внаслідок чого на сьогодні побачення батька з донькою цілком залежать від настрою відповідачки. Позивач [PERSON] у вказаному позові вказує на свою впевненість у наявності кровної спорідненості з донькою, він не заперечує проти проведення тесту - аналізу ДНК. Ухвалою суду від 03.06.2019 рокуза заявою позивача залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним шлюб між [PERSON] та гр.Туреччини як фіктивного. Ухвалою суду від 03.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про закінчення розгляду справи у його відсутність. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у запереченні. В останнє судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав до суду заяву про закінчення розгляду справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №176, зробленого 26.04.2005 року Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 08.02.2008 року, за адресою: [ADDRESS] , де проживає [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , та співмешканкою [PERSON] , [INFO] 2-х приватна квартира з усіма вигодами - квартиронаймач [PERSON] , [PERSON] та син [PERSON] зареєстровані: [ADDRESS] . Дитина в квартирі має окрему кімнату, де є ліжко, куточок з іграшками, акваріум з черепахами, спортивний куточок. Дитина має необхідні за віком речі. У квартирі є побутова техніка. [PERSON] та [PERSON] перебувають у громадському шлюбі з травня 2007 року. Вихованням дитини займаються разом. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної у м.Херсоні ради щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , складеного 25.03.2008 року Службою у справах дітей Суворовської районної у м.Херсоні ради, орган опіки та піклування Суворовської районної у м.Херсоні ради вважає доцільним залишити малолітнього [PERSON] , [INFO] , в родині батька - [PERSON] . Згідно актового запису про народження №424, зробленого 06.10.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно актового запису про народження №272, зробленого 24.05.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до поліса №АС/3612624 від 28.05.2013 року забезпечена цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ГАЗ 33021», державний номер [NUMBER] , строком дії з 00.00 29.05.2013 року по 28.05.2014 року, страхувальник - [PERSON] . Згідно довідки, виданої 2015 року Виконавчим комітетом КП «Центр» Херсонської міської ради, [PERSON] проживає в [ADDRESS] , в складі [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки №129 від 13.11.2015 року Виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради, виданої [PERSON] , [INFO] , зареєстрованому за адресою [ADDRESS] , про те, що його сім`я складається з: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають у вказаному будинку з грудня 2012 року. Згідно довідки №1-11/75 від 28.02.2019 року, виданої Херсонською міською протитуберкульозною поліклінікою, повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , знаходився на диспансерному обліку з 17.09.2007 року по 18.09.2017 року; [PERSON] , [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , знаходився на диспансерному обліку з 10.10. по 20.04.2015 року. Діти знаходилися в групі ризику по захворюванню на туберкульоз. Влаштуванням малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до санаторного ясла-садка №10 для дітей з туберкульозною інфекцією та супроводжував дітей при щорічній комісії в дитяче відділення Херсонської міської протитуберкульозної поліклініки займався батько [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч.1, 2, 3 ст.12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ЦПК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 315 ЦПК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи те, що встановлення факту проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу стосується вирішення спору щодо подальшого визнання набутого за вказаний час майна спільною сумісною власністю та поділу майна шляхом визнання права власності, то встановлення даного факту підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України. Правовідносини з приводу встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном та його розподіл регулюються Сімейним Кодексам України. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, через формулювання її ознак. Згідно ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ст.36 СК України). Судом встановлено, що з 25.05.2001 року по 30.11.2016 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином Туреччини - [PERSON] , що підтверджується випискою з реєстрації населення. Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача [PERSON] та [PERSON] надали пояснення щодо мешкання сторін однією сім`єю. Суд критично поставився до показів, наданих неповнолітнім [PERSON] , оскільки на встановлюваний судом період часу свідку було 2-12 роки, пояснення надавав зі слів батька і самостійно оцінити відносини між сторонами не міг, стосовно придбання будинку суду пояснень не надав. Свідок [PERSON] повідомив, що був сусідом [PERSON] та [PERSON] на протязі 4-5 років в період спільного мешкання сторін за адресою: [ADDRESS] , зазначив, що про обставини придбання будинку йому невідомо. Допитані в судовому засідання свідки зі сторони відповідача [PERSON] , [PERSON] надали суду пояснення щодо періодичного мешкання сторін та відносин їх у ролі коханців та друзів, а також повідомили про те, що їм було відомо про наявність у відповідача шлюбу з громадянином Турції, де вона періодично проживала. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт продажу [PERSON] належної їй квартири за адресою: [ADDRESS] та придбання за отримані грошові кошти спірне майно, а саме: будинок та земельну ділянки за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Такий правовий висновок зроблений в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Спільне проживання осіб не може вважатися сім`єю, якщо в період такого проживання хоча б одна із осіб перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. З огляду на це, твердження [PERSON] про проживання з [PERSON] однією сім`єю з квітня 2007 року по серпень 2015 року спростовуються фактом перебування [PERSON] в іншому шлюбі з 25.05.2001 року по 30.11.2016 року. Враховуючи викладене, позовна вимога про встановлення факту проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 2007 року по серпень 2015 року задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу, підписаного 09.11.2012 року між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Бєгєй В.О., зареєстрований в реєстрі за №1646, вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] двокімнатну квартиру, житловою площею 92,0 (дев`яносто два) кв.м., яка розташована у [ADDRESS] (сорок три) за 348 559 (триста сорок вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень. Згідно договору купівлі-продажу, підписаного між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Бєгєй В.О., зареєстрований в реєстрі за №1649, відповідач придбала житловий будинок літ. «А», бутовий, житловою площею 44,9 (сорок чотири цілих та девять десятих) кв.м., загальною площею 65,6 (шістдесят п`ять цілих та шість десятих) кв.м. з сараєм літ. «Б», навісом літ. «В», сараєм літ. «Д», туалетом літ. «Г», водопроводом №1, мостінням І, огорожею №3-5, який розташований за адресою: [ADDRESS] (тридцять вісім) за 104 042 (сто чотири тисячі сорок дві) гривні, а також земельну ділянку площею 0,0510 (нуль цілих п`ятсот десять десятитисячних) гектару в межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6510136900:15:002:0032, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за суму, що становить 37 505 (тридцять сім тисяч п`ятсот п`ять) гривень. Вищенаведене підтверджує факт придбання [PERSON] спірного будинку за особисті кошти. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1 ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оскільки факт сумісного проживання сторін однією сім`єю без укладення шлюбу не встановлений, то підстави для визнання майна спільною сумісною власністю та визнання за відповідачем права власності на Ѕ частину земельної ділянки та Ѕ частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Доводи сторони позивача про те, що спірне майно було придбане за спільні грошові кошти позивача та відповідача, суд до уваги не приймає як такі, що спростовані встановленими при розгляді справи обставинами, на які суд посилається при винесенні рішеення. З урахуванням необґрунтованості позовних вимог у частині розподілу майна набутого під час шлюбу, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні цих позовних вимог. З урахуванням вище встановленого, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed