Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], що діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], Головне управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги заявлені позивачем підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, але до суду не зявилися та не повідомили про причини. Третя особа - Головне управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області, до суду не зявилися надали заяву в якій просили розглянути справу у їх відсутність. Третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Кривого Рогу до суду не зявилися, надали заяву в якій вказали, що позовні вимоги не підтримують в повному обсязі. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON], перебував в цивільному шлюбі із [PERSON] у період з квітня 2009 року по серпень 2011 року. За період спільного проживання, у них народилася донька [PERSON], [INFO].( а.с.7). Вони мешкали без реєстрації шлюбу в його квартирі, яка належить йому на праві приватної власності у розмірі ? частини, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. ( а.с.12-13). Відповідно до чого він зареєстрував дитину у вищевказаній квартирі, а дружина була зареєстрована за іншою адресою. Після тривалих відносин, вони розлучилися та почали жити окремо, дитина переїхала разом із матірю до іншого помешкання. 24.11.2014 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу було постановлено рішення , за яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 600 гривень, щомісяця.( а.с.15-16). [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності належить ? частина квартири, ? частина належить його брату [PERSON], бабусі [PERSON] ? частина, ? частина [PERSON] його матері, яка померла 05.12.2014 року.( а.с.8) Відтоді всі власники часток вирішили продати квартиру та розділити виручені кошти порівну, але здійснити таку процедуру вони не можуть, оскільки у вищезазначеній квартирі зареєстрована ще й донька [PERSON] [PERSON], [INFO] але в ній не проживає майже 4 роки, а мешкає зі своєю матірю, згідно акту від 12.03.2015 року ТОВ « Керуюча компанія ДОМ.КОМ» про не проживання [PERSON] з серпня 2011 року в квартирі [ADDRESS].( а.с. 14). У звязку з чим [PERSON] вимушений звернутися до суду із вищевказаною позовною заявою. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійснені. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановленим обставинам відповідають правовідносини, що виникають із права власності та захисті права власності від порушень. Як встановлено судом малолітня [PERSON] з 2011 року не проживає у квартирі, яка належить позивачу, а проживає разом зі своєю матірю [PERSON] Відповідно ст. 29 ЦК України вбачається, що місцем проживання малолітньої дитини є місце проживання її батьків, тобто якщо вони проживають разом, або одного із них, якщо батьки проживають окремо. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, у редакції, яка діяла на момент; виникнення спірних правовідносин, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно із ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. [PERSON] сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку, що\~для визнання права на житло правове значення має факт постійного проживання в квартирі саме з власником квартири і ведення з ним спільного господарства. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2014 року, яке набрало законної сили,стягнуто аліменти на утримання дитини. Вказаним рішенням суду встановлено, що сторони спільно не проживають з січня 2013 року, дитина проживає разом з матір'ю (а.с. 15). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, оскільки малолітня [PERSON] проживає разом із своєю матірю [PERSON] за згодою останньої, місцем її проживання є саме адреса проживання матері. За таких обставин позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved