Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя просить в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , жилою площею 65,30 кв.м., загальною площею 122,50 кв.м., за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , житловою площею 31,3 кв.м., загальною площею 68,9 кв.м., квартиру [ADDRESS] , житловою площею 19,10 кв.м., загальною площею 33,10 кв.м., право власності на автомобіль марки «Рено», державний номер [NUMBER] та стягнути з відповідача судовий збір. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25.11.2000 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1235. В період шлюбу сторонами за спільні кошти було набуто у спільну сумісну власність нерухоме майно а саме: квартиру [ADDRESS] , жилою площею 65,30 кв.м., загальною площею 122,50 кв.м., квартиру [ADDRESS] , житловою площею 19,10 кв.м., загальною площею 33,10 кв.м. право власності на яке було зареєстровано за позивачем по справі [PERSON] , а також квартиру [ADDRESS] , житловою площею 31,3 кв.м., загальною площею 68,9 кв.м., та автомобіль марки «Рено», державний номер [NUMBER] , право власності на яке було зареєстровано за відповідачем по справі [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника позивача надала до суду заява, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить справу розглянути у відсутності позивача та її представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву якою визнає позов та просить справу розглянути у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.11.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1235. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2017 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). Від цього шлюбу позивач та відповідач мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-9). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2018 року у справі ун. № 759/13028/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень 00 копійок щомісячно на кожну дитину починаючи з 20.08.2018 року та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до свідоцтва про право власності виданого 31.07.2008 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 28). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.09.2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 40). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 25.07.2003 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО Соколовим О.С. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 41). Крім того, як вбачається з листа Головного сервісного центру МВС України від 07.03.2019 року за № 31/188аз за [PERSON] 21.03.2007 року зареєстрований транспортний засіб автомобіль марки «Рено», н.з. [NUMBER] (а.с. 62). Судом встановлено, що вищевказане майно було придбано сторонами по справі в період перебування у шлюбі. Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Як випливає зі змісту ст. 3 СК, характерною ознакою сім`ї є спільне проживання осіб, які пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши його у Постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В ст.71 СК України встановлені способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і вказано, що майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Можлива компенсація вартості за частку у майні одному з подружжя у разі його згоди. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11від 21 грудня 2007 р., поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пункт 23 Постанови Пленуму ВСУ № 11від 21 грудня 2007 р., передбачає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. З огляду на викладені обставини вбачається, що спірні квартири та автомобіль придбані під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вищевказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 9605,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved