Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

\~\~ Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є співласником квартири [ADDRESS], що належить йому та співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. Відповідач [PERSON] є колишнім зятем, зареєстрованим в даному житловому приміщенні, але фактично не проживає у спірному приміщенні. Відповідач участі в утриманні житла не приймає, у спірній квартирі не проживає, його речей не має, де на даний час проживає відповідач йому невідомо. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, від останнього до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути у його відсутність та не заперечував у випадку неявки відповідача проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності ( а.с.4), у відповідності до технічного паспорта складається з двох кімнат житловою площею 28,70 кв.м., , загальною площею 61,20/56,00 кв.м. (а.с.5). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] у відповідності до довідки виписки з домової книги про склад сумї та реєстрацію від 27.11.2017 року КЖРЕП 17, як зять співвласника позивача [PERSON] (а.с.7). Згідно Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.11.2017 року, шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 22.02.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції, актовий запис №153 розірвано (а.с.10), відповідно до якого шлюб існував формально, їхня сімя розпалась. Актом №372 КЖРЕП 17 від 01.08.2017 року встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO], проте не проживає за місцем реєстрації (а.с.6). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON], як колишній зять співвласника позивача [PERSON], не проживає в [INFO], належних відповідачу речей не має, місце його проживання не відоме. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, яка втратила\~\~право на користування спірним житлом, таким чином в цій частині позовні вимоги позивач слід задовольнити. На підставі ст. 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі Наказу МВС України від 22.11.2012 № 1077 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 було затверджено Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів. Згідно п. 1.3 зазначеного вище Порядку реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів. Відповідно до п. 3.1 Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі зазначеного вимога позивача [PERSON] про зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: по вул.Героїв Майдану, 79/55 в м.Чернівці задоволенню не підлягає, оскільки зняття з реєстрації місця проживання особи відноситься виключно до компетенції ДМС України, її відділів та територіальних підрозділів, а тому в цій частині вимог слід відмовити. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~ Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial