Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України відповідно до якого просить стягнути з відповідача у його користь за рахунок Державного бюджету України 20000 грн. завданої моральної шкоди, завданої шкоди його честі, гідності та діловій репутації внаслідок вчинення щодо нього протиправного рішення - винесеної постанови про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАВ №538348 від 15 серпня 2018 року, якою його необґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а також протиправних дій, направлених для прийняття цієї протиправної постанови. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2019 року задоволено позов позивача та скасовано постанову серії ЕАВ №538348 від 15 серпня 2018 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., згідно якої 15 серпня 2018 року о 17 год. 03 хв. по вул. Збаразькій, 27 в м.Тернополі, керуючи транспортним засобом Мітсубіші Галант, д.н.з. [NUMBER] під час руху транспортного засобу нібито користувався засобом зв`язку, а саме мобільним телефоном, нібито тримаючи пристрій в руці, чим порушив п. 2.9 д) ПДР України - користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічним пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук. Зазначеним рішенням встановлено факти порушення його прав внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення. Вважає, що внаслідок прийняття рішення було завдано моральну шкоду, завдано шкоди його честі, гідності, діловій репутації, оскільки відповідач вчинив відносно нього протиправно дії, щоб прийняти таке рішення, умисно, обманом перекручував обставини справи, незважаючи на те, що закріплені за відповідачем обов`язки дають йому всі підстави розраховувати на порядне і правомірне ставлення до нього. Крім того, вказує, що він є пенсіонером МВС України, має страж роботи в карному розшуку, є учасником бойових дій в зоні АТО. Просить стягнути із відповідача моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 20000 грн. Моральна шкода, завдана позивачеві, полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього, у зневазі до нього, вчиненням образливих дій, кривдженні,внаслідок чого він втратив повагу з боку сусідів, втратив ділову репутацію як колишній працівник ОВС, що в результаті призвело до зміни звичного способу життя та налагоджених стосунків із колегами та знайомими, змусило його уникати контактів із ними, хвилюватись за втрату своєї репутації, вживати додаткових зусиль щодо її відновлення, що негативно відобразилось на його самопочутті та стані здоров`я. Розмір моральної шкоди також визначається іншим обставинами, а саме невизначеністю ситуації, стурбованістю і тривогою через те, що ситуація тривала довго, глибоким відчуттям несправедливості, необхідності звертатись до суду для відстоювання своїх прав. Також, просить стягнути з відповідача судові витрати в сумі 92000 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2019 року замінено неналежного відповідача Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Тернопільській області на Департамент патрульної поліції Національної поліції України. Від представника відповідача Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Тернопільській області та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов відзив на позовну заяву. Згідно даного відзиву просять відмовити у задоволенні позовних вимог, які вважають необґрунтованими, оскільки позивач не надав необхідних та допустимих доказів, якими мотивує обставини, викладені у позові щодо завдання йому моральної шкоди. Зазначено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2019 року у справі № 607/5779/18 оскаржувана позивачем постанова незаконною не визнавалась і не визнавались незаконними дії працівників поліції. Позивач скористався правом на оскарження постанови. Саме по собі скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є самостійною підставою автоматичного виникнення в особи права на отримання морального відшкодування, якщо у даному випадку рішенням суду не встановлено неправомірність дій працівників патрульної поліції, грубого умислу чи недбалості умислу в діях поліцейських, спрямованих на складання завідомо незаконних адміністративних матеріалів. [PERSON] не був притягнутий до будь-якого виду адміністративної відповідальності, жодних стягнень до нього не застосовувалось. Позивачем не подано суду жодних документів, який би підтверджував факт звернення до лікувальних закладів з приводу моральних та душевних страждань чи реабілітації з описаних підстав. Так само позивачем жодним належним та допустимим доказом не підтверджено факт завдання шкоди його гідності чи діловій репутації. Також, у відзиві зазначено, що позивачем не доведено розміру витрат на правничу допомогу. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити в повному обсязі. Позивач вказав, що через тривале хвилювання у зв`язку із неправомірним притягненням до адміністративної відповідальності у нього загострились хронічні хвороби та він перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджено наданими ним медичним документами. Представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Кондрат Л.Р. в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у поданому відповідачем відзиві. Вказала, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, оскільки позивач скористався правом на оскарження постанови, рішенням суду не встановлено неправомірність дій працівників патрульної поліції та умислу в їх діях, постанова скасована у зв`язку з відсутністю доказів вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення. Крім того, вказала, що надані позивачем копії медичних документів не підтверджують моральних страждань позивача та завдання йому моральної шкоди. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Постановою про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №538348 від 15 серпня 2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Згідно вказаної постанови вбачається, що [PERSON] 15 серпня 2019 року о 17 год. 03 хв. по вул. Збаразькій, 27 в м.Тернополі, керуючи транспортним засобом Мітсубіші Галант, д.н.з. [NUMBER] під час руху транспортного засобу користувався засобом зв`язку, а саме мобільним телефоном, тримаючи пристрій в руці, чим порушив п. 2.9 д) ПДР України. Зазначену постанову позивач оскаржив в судовому порядку. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2019 року, яка набрала законної сили, позов [PERSON] до УПП в Тернопільській області ДПП про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, задоволено, постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №538348 від 15 серпня 2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. В мотивувальній частині цього рішення судом зазначено, що інспектором патрульної поліції до постанови не приєднано будь-яких доказів на підтвердження провини позивача в інкримінованому йому правопорушенні. Судом встановлено, що провина позивача у вчиненні правопорушення належним чином не доведена. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, факт неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 425 грн. підтверджений зазначеним рішенням суду та не підлягає доведенню. Як вбачається із виписок із медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 15.01.2019 року по 25.01.2019 року в Тернопільській Університетській лікарні,з 07.10.2019 року по 04.11.2019 року в Тернопільській комунальній лікарні №2, з 20.09.2019 року по 30.09.2019 року в КНП «ТМКЛШД». Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що він працював разом із [PERSON] в органах внутрішніх справ та знає його як законослухняного працівника, він є весела та життєрадісна людина, голова громадської організації «Тернопільська самооборона», перебував на військовій службі в АТО. На початку весни 2019 року він зустрівся із [PERSON] , який виглядав засмученим та розповів, що влітку 2018 році він був незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності, його зупинили працівники поліції під час керування транспортним засобом за те, що він говорив по телефону, проте йому не повідомили про накладення на нього штрафу, постанови йому не було надіслано, а він дізнався про це з повідомлення виконавчої служби. Він вказував, що у зв`язку з чим почувався пригнічено, у нього погіршився стан здоров`я, він звертався за медичною допомогою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] працював у правоохоронних органах, бере участь у громадській організації «Тернопільська самооборона», є людиною із загостреним почуттям справедливості. На постатку 2019 року він зустрів [PERSON] , який розповів, що влітку 2018 році його незаконно притягнули до адміністративної відповідальності, оскільки його зупинили працівники поліції, коли він керував транспортним засобом, ніяких документів не складали, ніде він не підписувався, постанови він не отримував, проте, він дізнався, про накладення на нього штрафу з виконавчої служби. Він даний випадок прийняв близько до душі, почувався морально пригнічено, в нього погіршився стан здоров`я. Суд, проаналізувавши надані докази вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст.56 Конституції України. Положеннями ст.ст. 16, 23 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). У зв`язку з тим, що підставою для відшкодування шкоди є винесення працівником поліції постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, даних про застосування до позивача адміністративного арешту чи виправних роботи, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу судом установлено не було, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1174 ЦК України. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд враховує, відповідно до вимоги ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновок Верховного Суду щодо застосування норм права, висловлений у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, згідно якого вказано, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2019 року постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №538348 від 15 серпня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. скасовано, провадження у справі закрито, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Суд вважає, що в судовому засіданні доведено факт завдання позивачу моральної шкоди провадженням у справі про адміністративне правопорушення щодо нього, яка полягає у приниженні його честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість періоду, протягом якого було порушено право позивача, зокрема з серпня 2018 року по травень 2019 року, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу на відновлення прав, погіршення стану здоров`я позивача внаслідок моральних переживань, що підтверджено медичним документами. Разом з тим, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та духовних страждань позивача, ступінь вини відповідача, вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь [PERSON] повинна становити 2000,00 грн. Заперечення представника відповідача щодо тих обставин, що відносно позивача не застосовувалось адміністративне стягнення спростовано здобутими в судовому засіданні доказами, У пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. За змістом пунктів 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 2000,00 грн. грошового відшкодування моральної шкоди. Також, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення у його користь витрат пов`язаних із наданням правової допомоги у розмірі 92000 грн. у даній справі не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не надано письмових доказів на підтвердження понесених таких витрат. Крім того, витрати, пов`язані із розглядом справи слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial