Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 28 000,00 грн. (двадцять вісім тисяч гривень). Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 15.04.2013 року між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 28000,00 грн., а відповідач зобовязався повернути позивачу вказані кошти до 20.08.2013 року, що стверджується розпискою написаною відповідачем. Позивач вказує, що у визначений розпискою строк відповідач суму позики не повернув та на даний час не бажає добровільно повертати позику. У звязку з чим, позивач змушений звернутися до суду з позовом, та просить його задоволити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак від його представника за дорученням [PERSON] надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити та проводити розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, не повідомив суд про причини неявки, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 224 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. У звязку з неявкою відповідача, суд ухвалює заочне рішення в порядку ст.224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, у відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, та згідно ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Проаналізувавши матеріали справи, суд рахує, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. . Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 15.04.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно умовами якого відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 28 000,00 грн. та зобовязався повернути кошти в повному обсязі до 20.08.2013 року. Факт отримання відповідачем вищезазначеної суми коштів стверджується розпискою від 15.04.2011 року підписаною власноручно відповідачем [PERSON] Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Ннадаючи правову оцінку представленій суду розписці виконаній відповідачем [PERSON] від 15.04.2013 року та про отримання в борг грошових коштів, суд розцінює як документи, які видані позивачу [PERSON] як кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у визначений розпискою строк та на момент ухвалення судом рішення по справі, не повернув позивачеві [PERSON] суму боргу, тобто зобовязання взяте на себе належним чином не виконав. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні, а тому сума боргу підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved