Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом із батьком [PERSON], [INFO]. Мотивував свої вимоги тим, що він з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21.08.2012 року. Від шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір'ю. Згідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 24.09.2012 року, позивач сплачує аліменти на утримання обох дітей у розмірі 1/3 частини від доходу. Відповідач неналежно виконує покладені на неї батьківські обов'язки, не працює та самостійного доходу немає, сплачені ним аліменти витрачає не за призначенням, безвідповідально ставиться до стану здоров'я сина [PERSON], 12.12.2016 року вигнала з дому старшу доньку [PERSON] і на даний час не спілкується із дитиною, не утримує її. Позивач увесь одяг і взуття дітям купує за свій рахунок, вирішує всі фінансові питання по перебуванню сина в ДНЗ, лише він займається дозвіллям дітей. Посилаючись на те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, позивач просив позов задовольнити повністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов, просив вимоги задовольнити повністю. Пояснив, що мати не може утримувати дитину, вона тільки на даний час влаштувалася на роботу; у дитини запущене навчання; відповідач не дозволяє спілкуватися з сином; він працює водієм, боргу по сплаті аліментів у нього немає; на даний час позивач проживає в квартирі цивільної дружини, просить визначити місце проживання сина з ним саме в цій квартирі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила, що позивач її покинув разом з дітьми, проживає на утримані у цивільної дружини, дорослий син якої знаходився на обліку в дитячій кімнаті міліції; малолітній син любить її, хоче жити з нею, у нього в трикімнатній квартирі є окрема кімната, своє ліжко; вона офіційно працює, отримує заробітну плату у розмірі 3200 гривень; вона теж купує речі сину. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради в судовому засіданні з позовом погодився, пояснив, що відповідач ніде не працювала; не прийшла на комісію; у дитини є окрема кімната, маленьке ліжечко; 11.04.2017 року було винесено рішення і це є думка виконкому, вони керувалися висновком психолога; з сином він розмовляв і той любить обох батьків. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 р., в усiх дiях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адмiнiстративними чи законодавчими органами, першочергова увага придiляється якнайкращому забезпеченню iнтересiв дитини. В силу ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Виходячи з аналізу вказаних правових норм, для розлучення малолітньої дитини з матір'ю мають бути встановлені виняткові обставини, які визначені у ч. 2 ст. 161 СК України. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21.08.2012 року (а.с.6). Від шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.5 - свідоцтво про народження сина). Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір'ю. Згідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 24.09.2012 року позивач сплачує аліменти на утримання обох дітей у розмірі 1/3 частини від доходу(а.с.7 - рішення суду). Як мати, так і батько малолітнього [PERSON], [INFO], приділяють належну увагу навчанню і вихованню сина (а.с.42 - характеристика), мають постійну роботу та дохід (а.с.76,77,109). Відповідач з сином зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] (а.с.107 - довідка). Мати, з якою проживає дитина, створила належні умови для утримання та виховання сина, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 29.03.2017 року (а.с.106). Таким чином, наявні у справі докази дозволяють встановити, що мати малолітнього [PERSON], [INFO], - [PERSON] має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Що стосується висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради від 11.04.2017 року про можливе визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] (а.с.79), суд вважає, що даний висновок не містить доказів наявності виняткових обставин, які виключають залишення дитини з матір'ю. Так, посилання у висновку на те, що мати [PERSON] ніде не працює та перебуває на утриманні колишнього чоловіка [PERSON] є безпідставним, з огляду на те, що жодних даних про перебування на утриманні саме позивача у відповідача в матеріалах справи немає, та згідно довідки (а.с.108) відповідачка працює у ТОВ «Логіст Експрес» на посаді маркувальника з 05.05.2017 року та отримує дохід. Отже, висновок органу опіки та піклування не можна вважати таким, що ґрунтується на вимогах закону, дійсних обставинах та відповідає інтересам малолітнього [PERSON], [INFO], а тому не може бути врахований при визначенні місця проживання дитини. Не було також органом опіки та піклування відображено й думку [PERSON] щодо спірного питання. З огляду на викладене судом в цій справі не встановлено будь-яких виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю. Також судом, не встановлено обставин, на які посилався [PERSON] - неналежне виконання [PERSON] батьківських обов'язків, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Вказане підтверджено показами свідків відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, суд, не встановивши виключні обставини, з якими закон пов'язує можливість розлучення малолітньої дитини з матір'ю, не може визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з батьком, оскільки це буде суперечити викладеним вище положенням ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, а також правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові № 6-2445цс16 від 14 грудня 2016 р., який в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим при вирішенні справ судами України. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи позивача, пояснення його свідків [PERSON], [PERSON] про неспроможність матері опікуватися дитиною є безпідставними з огляду на вищезазначені письмові докази. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком позивачем не доведені, а тому в задоволенні такого позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed