Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь борг за договором позики у сумі 27 900 грн., 3% річних в сумі 1254 грн., пеню в сумі 11 484,11 грн., індекс інфляції - 6597,40 грн., а також стягнути понесені судові витрати в сумі 704,80 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2466,80 грн.. В обґрунтування вимог в позовній заяві зазначено, що між позивачем та відповідачкою 20.07.2016 року укладено договір позики, на підтвердження якого позивачкою написана розписка про отримання нею 1 100 доларів США, що на час написання розписки становило по курсу НБУ 27 280 грн.. Згідно даної розписки відповідачка зобов'язалась повернути позивачу гроші до 23.08.2016 року, але в обумовлений час гроші не надала, тому позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 28.02.2018 року відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження у справі, даною ухвалою суду відповідачці роз'яснено право подати відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.19). Ухвалою суду від 29.03.2018 року, підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.25). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач [PERSON] надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження (а.с.21). У судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надала. Відповідачка сповіщалася про дату та час судового засідання судовими викликами, які надсилалися на адресу реєстрації місця її проживання, але поштові конверти повернулися до суду з відповідною відміткою пошти про невручення (а.с.23,27,32,33). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, відповідачка повідомлена про час та місце слухання справи належним чином. Враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання та не з'явилася в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов не надала, а також наявна згода позивача про розгляд справи в порядку заочного провадження, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У судовому засіданні встановлено наступне. Відповідачка [PERSON] 20.07.2016 року написала розписку, відповідно до якої підтвердила, що отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 100 доларів США, що на час написання розписки становило по курсу НБУ - 27 280 грн. та зобов'язувалась повернути позику до 23.08.2016 року (а.с.7). Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Перевіривши докази по справі суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В даному випадку на підтвердження укладення договору позики, позичальником (відповідачкою [PERSON].) надана розписка, яка посвідчує передання їй позикодавцем (позивачем [PERSON].) грошової суми, таким чином між сторонами фактично укладений Договір позики. Тобто сторонами дотримані умови, передбачені ст.1047 ЦК України, що висуваються до Договору позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України, Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, позивачем доведено та у судовому засіданні встановлено, що відповідачка дійсно порушила зобов'язання щодо повернення суми позики, та з неї підлягає стягненню на користь позивача сума позики та 3% річних. Разом з цим, суд приходить до висновку, що стягнення грошової суми за позовними вимогами необхідно проводити за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу. Так, позивач зазначив у позові, що 1 100 доларів США в еквіваленті станом на час написання розписки - 20.07.2016 рік, становить 27 280 грн. 00 коп., а відповідно до позовних вимог, просить стягнути суму заборгованості у розмірі 27 900 грн. згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на 22.02.2018 року. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно з ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно з ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, визначення грошової суми, що підлягає стягненню за позикою, в даному випадку, необхідно проводити відповідно до положень ч.2 ст.533 ЦК України, станом на день ухвалення судового рішення. Вказана позиція також міститься у Постанові ВСУ у справі №6-284цс17 від 01.03.2017 року. Визначення грошової суми, що підлягає стягненню необхідно проводити з урахуванням офіційного курсу НБУ відповідної валюти на день ухвалення судового рішення, тобто станом на 18.06.2018 рік, який складав 2631,5543 грн. за 100 доларів США, що підтверджується відповідною Довідкою НБУ (а.с.34-35) та становить 28 947 грн. 10 коп. (26,315543 х 1 100). Суму 3% річних, які підлягають стягненню з відповідачки необхідно вираховувати саме з вищезазначеної суми боргу у гривнях - 28 947 грн. 10 коп. по наступній формулі: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Оскільки позивач просить стягнути 3% річних за період з часу виникнення зобов'язання (24.08.2016р.) по дату звернення до суду (22.02.2018р.), що становить 547 днів, та в межах цих позовних вимог суд розраховує 3% річних. Так, 28 947 грн. 10 коп. х 3% : 365 х 547 = 1 301 грн. 43 коп.. Щодо стягнення з відповідачки пені та індексу інфляції, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст.549 ЦК України, пеня є видом неустойки. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Оскільки договором позики між сторонами не передбачено стягнення неустойки, вимога позивач про стягнення пені у розмірі 11484,11 грн. є безпідставною. Також, відповідно до норм Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Отже, офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти, а тому індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка є предметом договору, індексації не підлягає. Вказана позиція також міститься у рішеннях Верховного Суду України № 6-36736вов10 від 28.03.2012 р. та № 6-771цс15 від 27.01.2016р.. На підставі вищезазначеного, вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки пені у сумі 11484,11 грн. та індексу інфляції - 6597,40 грн., задоволенню не підлягають. Крім того, в порядку ст..141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 2466,80 грн..

Outcome: partial