Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ний та [PERSON], зареєстрований 23 серпня 1997 року Люботинським міським відділом РАГС Харківської області, актовий запис № 102. В позові [PERSON] вказував, що шлюбні відносини з дружиною припинені з грудня 2016 року через те, що ними постійно виникали сварки, які призвели до зникнення порозуміння і напруження морального стану в сім'ї. Збереження сім'ї, на думку позивача, неможливе, оскільки вона існує формально. В судове засідання [PERSON] не з'явився, але подав заяву, в якій вказав, що позов підтримує повністю та наполягає на розірванні шлюбу, наголошував на тому, що примирення з відповідачем неможливе, оскільки не бажає жити з нею у шлюбі, бо у нього фактично вже є нова сім'я, але про спільних дітей він обов'язково буде піклуватися. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з'явилась, але раніше подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій до того ж висловила заперечене проти позову, оскікльи вимогу про розвання шлюбу вона не визнає через наявність спільних дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] виданим Люботинським міським відділом РАГС Харківської області 23 серпня 1997 року. У подружжя в період шлюбу народились діти: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Причиною розірвання шлюбу є небажання позивача жити з відповідачем однією сім'єю і різні погляди на життя, взаємовідносини в сім'ї. Через сварки позивач втратив почуття кохання та поваги до відповідача, що призвело до взаємного відчуження та небажання миритися. Позивач наголошує на розірванні шлюбу, його намір є остаточним та відповідає його інтересам. При цьому підстав для вжиття заходів для примирення суд не вбачає, оскільки відповідачем від грудня 2016 року, коли сторони припинили спільне проживання, не здійснені дієві заходи по відновленню сім'ї. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має для нього істотне значення, та робить неможливим їхнє подальше спільне проживання і збереження сім'ї, тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved