Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у В.Олександрівському районі про визнання нещасного випадку на виробництві страховим посилаючись на те, що він, відбуваючи покарання в Ігренському виправному центрі Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області № 133 12.08.13р. під час роботи згідно договору на надання робочої сили між Ігренським ВЦ УДПтСУ № 133 та ТОВ «Дніпробетон» отримав важку виробничу травму, став інвалідом ІІ групи трудового каліцтва. Про подію було складено акт спеціального розслідування нещасного випадку ф Н-5 та акт № 1 про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом ф Н-1 від 04.09.13р. Відповідач по справі відмовив йому у призначенні страхових виплат по тій причині, що нещасний випадок не є страховим, оскільки не були сплачені страхові внески, відсутня трудова книжка, акти оформлено з порушенням нормативних документів. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав вимоги позову. Суду пояснив, що відбував покарання у вигляді обмеження волі і був направлений для виконання робіт згідно трудового договору між виправним центром і ТОВ «Дніпробетон». 12.08.13р. під час виконання роботи отримав травму в результаті якої втратив руку. Було складено акти Н-5, Н-1. всі документи, які йому видали, він подав до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у В.Олександрівському районі, але йому відмовили в призначенні виплат пояснивши, що за нього не сплачували страхові внески, немає трудової книжки для визначення стажу. Але згідно листа Міністерства соціальної політики України він відноситься до осіб, які вважаються застрахованими незалежно від фактичного виконання страхувальником своїх зобов»язань щодо сплати страхових внесків. Він не має засобів для існування, тому хоче, щоб йому були призначені страхові виплати. Представник відповідача по справі позов не визнала, пояснила, що в даному випадку відсутній страховий випадок, бо особа хоч і працювала на момент отримання каліцтва, але за неї не сплачувались страхові внески а усі види страхових виплат та соціальних послуг проводяться за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Акти ф Н-1 і Н-5 затверджувалися наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 11.03.09р. № 44 «Про затвердження Положення про порядок розслідування та ведення обліку аварій і нещасних випадків на виробництві, що сталися з особами, які утримувалися в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах» та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.04.09р. № 305/16321. Однак з введенням в дію Постанови КМУ № 1232 від 30.11.11р. «Про деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві втратила чинність попередня постанова на яку посилається наказ Державного департаменту України з питань виконання покарань від 11.03.09р. № 44. Для розрахунку суми виплат повинна подаватись копія трудової книжки, довідка про середню заробітну плату. Але особа офіційно за трудовою книжкою не була оформлена на роботі. Довідка про заробітну плату надана, але в ній зазначено, що страхові внески на особу не сплачувались. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши подані матеріали, суд приймає до уваги слідуюче. З поданих документів та пояснень в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відбував покарання в Ігренському виправному центрі управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області № 133. Вказаний ВЦ мав договір № 6-к від 21.12.12р. на надання робочої сили ТОВ «Дніпробетон» за яким робітнича сила з числа засуджених надавалася для проведення навантажувально-розвантажувальних робіт. На робітників ведеться робочий табель, який передається в останні числа поточного місяця до ВЦ. На підставі акта виконаних робіт і рахунку виправного центру замовник перераховує гроші за використання праці робітників. Самим робітникам гарантовано заробіток не нижче мінімальної заробітної плати в Україні за повний відпрацьований місяць. Повинні забезпечуватись безпечні умови праці, проведення інструктажів по техніці безпеки, розслідування кожного нещасного випадку на виробництві. Тобто передбачалися гарантії згідно норм трудового законодавства та на них розповсюджувалися норми КЗпПУ за окремими винятками-з питань прийняття на роботу, звільнення та деяких інших. Згідно ст.8 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» обов»язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають: 1). особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) або на інших підставах, передбачених законодавством про працю; 2). учні та студенти навчальних закладів, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти, залучені до будь-яких робіт під час, перед або після занять; під час занять, коли вони набувають професійних навичок; у період проходження виробничої практики (стажування), виконання робіт на підприємствах; 3). особи, які утримуються у виправних, лікувально-трудових, виховно-трудових закладах та залучаються до трудової діяльності на виробництві цих установ або на інших підприємствах за спеціальними договорами. Відповідно до ст.10 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» для страхування від нещасного випадку на виробництві не потрібно згоди або заяви працівника. Страхування здійснюється в безособовій формі. Всі особи, у статті 8 цього Закону, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальником своїх зобов»язань щодо сплати страхових внесків. Усі застраховані є членами Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України на адресу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 22.05.11р., який направлявся для використання в роботі, праця засуджених до обмеження волі регулюється законодавством про працю, за винятком правил прийняття на роботу, звільнення з роботи, переведення на іншу роботу. Пунктом 3 статті 119 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що праця засуджених організовується з додержанням правил охорони праці, техніки безпеки і виробничої санітарії, встановлених законодавством про працю і зазначені особи відповідно до статті 8 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» при залученні до трудової діяльності на виробництві у виправних, лікувально-трудових, виховно-трудових закладах або на інших підприємствах за спеціальними договорами підлягають обов»язковому страхуванню від нещасного випадку. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, підприємства виправних і виховних колоній в яких до суспільно корисної праці залучаються засуджені також є платниками єдиного внеску. Відповідно до статті 10 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання», які спричинили втрату працездатності» всі особи, перелічені в статті 8 цього Закону, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобов»язань щодо сплати страхових внесків (а.с.11). Вищевикладене підтверджує, що в даному разі має місце страховий випадок. Представник відповідача зазначила, що для призначення страхових виплат подано акти, форми яких затверджено наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 11.03.09р. № 44, який затверджений постановою КМУ від 25.08.04р. № 1112 «Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», яка втратила силу з прийняттям постанови КМУ від 30.11.11р. № 1232 «Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві». Але наказ від 11.03.09р. № 44 є чинним, постанова, якою він затверджений, є діючою. Навпаки, порядок розслідування нещасних випадків на виробництві, затверджений постановою КМУ від 30.11.11р. № 1232, не поширюється на осіб, що утримуються в установах виконання покарань. З пояснень в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не надав у відділення виконавчої дирекції Фонду копію трудової книжки у зв»язку з тим, що цей документ ним втрачено. Позивачем надано довідку з виправного центру про середню заробітну плату для розрахунку на її підставі страхових виплат. Але в ній зазначено, що з нарахованої заробітної плати страхові внески не сплачувались. Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою КМУ № 1266 від 26.09.01р. передбачає обчислення середньої заробітної плати за певний період але в ньому обов»язково з доходу повинні сплачуватись страхові внески. В п.6, 10 зазначеного Порядку передбачено нарахування страхових виплат виходячи з розміру середньої заробітної плати застрахованої особи, але не менше розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом на дату встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. [PERSON] не перебував в трудових відносинах з ТОВ «Дніпробетон», виконував некваліфіковану роботу за спеціальним трудовим договором про надання робочої сили, страхові внески за нього виправний центр не сплачував, що підтверджують подані матеріали. Однак Закон відносить випадок, що стався з позивачем, до страхових випадків. Тобто, йому повинні призначатися страхові виплати. Пункт 10 ст.34 «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання» передбачає, що середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв»язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком (1266-2001-п) обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Зазначений порядок передбачає ведення розрахунку виплат для осіб з доходу яких повинні сплачуватись страхові внески, але в любому випадку, виходячи з його положень розмір виплати повинен бути не меншим мінімального розміру заробітної плати, встановленої законом. В такому разі суд вважає, що страхові виплати позивачу слід призначити виходячи з встановленої законом мінімальної заробітної плати на дату встановлення МСЕК стійкої втрати його працездатності, виходячи з трудового стажу за його професією підсобного робітника в період відбування покарання.

Outcome: partial