Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що він є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.07.2011 року. [PERSON] є донькою заявника та проживала тривалий час в будинку, але близько п`яти років тому остання зібрала свої речі та виїхала. Враховуючи викладене просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила той факт, що знає позивача досить тривалий час. Відповідачку приблизно п`ять років не бачила за місцем проживання позивача, речей її також в помешканні немає. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилала. Про причину неявки відповідач суд не повідомила. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у її відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом /ВРМ/246312/ від 21.07.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1-1586 (а.с.9). Право власності позивача на вказаний житловий будинок також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №31480281 від 29.09.2011 року (а.с.10). У відповідності до акту про встановлення факту від 04.06.2020 року депутат Ковалівської сільської ради підтвердила, що [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] вже п`ять років, а саме з 2016 року за даною адресою не проживає (а.с.11). Відповідно до довідки про склад сім`ї виданої Ковалівською сільською радою Полтавського району Полтавського району, в даному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано троє осіб, а саме: позивач [PERSON] , дружина заявника [PERSON] та їх донька - відповідач по справі [PERSON] [INFO] (а.с.12). Наразі [PERSON] не проживає за адресою реєстрації, добровільно залишила вказане вище житло, що підтверджується Актом про встановлення факту від 04.06.2020 року та поясненнями свідка [PERSON] , місце перебування відповідача на теперішній час не відоме. Відповідно до ст. 41 Конституції України «кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.1 ст. 321 ЦК України). У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагатиусунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved