Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» грошову суму у розмірі 90000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] з 19.07.2010 року по 06.03.2017 року перебував в трудових відносинах з акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське», - звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням в звязку з переходом на пенсію). Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоровя, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров'ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємстві став причиною виникнення та розвитку у [PERSON] професійних захворювань, а саме: хронічна попереково-крижова радикулопатія, хронічний бронхіт. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.10.2018 року професійні захворювання у позивача виникли в звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах обумовленим впливом шкідливого фактора (фізичне навантаження, робоча, нахили корпусу, пил). За результатами медичного освідчення 28.11.2018 року в медико-соціальній експертній комісії позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65 % за сукупністю хвороби бронхіт та поперекова-крижової радикулопатії. Саме за встановленням шістдесяти відсоткового ступеню втрати професійної працездатності, [PERSON] просить стягнути з «Ш/у Покровське» моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність досить у молодому віці, має серйозні порушення здоров'я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійного захворювання, все це призвело до порушення звичного способу її життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих звязків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров'я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує можливість спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 90000,00 гривень. \~ \~ \~ \~Судом порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді). Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, на виклик не зявився, надав в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник позивача [PERSON] (діюча на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру адвоката) адресувала суду в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заяву про розгляд справи в її відсутність, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки грошова сума у розмірі 90000,00 гривень компенсує невелику кількість завданих [PERSON] моральних страждань (відчуття фізичного та душевного болю). Представником приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» [PERSON] (діючий на підставі довіреності) на позовну заяву [PERSON] в порядку ст. 278 ЦПК України подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги безпідставно завищеними, заявлена сума компенсації не відповідає вимогам розумності та справедливості. Відповідачем позов визнано частково, не має заперечень проти присудження моральної компенсації в сумі 26000 гривень (із умовного розрахунку 400 гривень за кожний відсоток втрати працездатності). Позиція представника відповідача по суті справи базується на відсутності висновку медичних органів з чітким фіксуванням факту спричинення позивачу моральної шкоди. Також у відзиві представник відповідача при визначені розміру моральної шкоди просить врахувати, що позивач при укладанні трудового договору був обізнаний про умови праці, небезпечні і шкідливі виробничі фактори, тому усвідомлював ризик можливості ушкодження його здоровя. Крім того, за переконанням представника відповідача безпосередньо [PERSON] в порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці» сприяв розвитку професійного захворювання, оскільки починаючи з 2013 року знав про погіршення стану здоровя, неодноразово звертався до лікарів, однак не повідомляв адміністрацію [PERSON] «Ш/у «Покровське» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю. Окремо заявлено письмове клопотання про розгляд справи в відсутність представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] в період часу з 19.07.2010 р. по 06.03.2017 р. перебував в трудових відносинах з акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» (до зміни найменування «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1») працював на посаді гірника очисного забою 4, 5 розряду з повним підземним днем, звільнений за ст. 38 КЗпП в звязку з переходом на пенсію (підтверджено записами в трудовій книжці позивача - а.с. 8-9). 12 червня 2018 року Центральною лікарсько-експертною комісією Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» видано повідомлення за № 256 про наявність вперше виявленого професійного захворювання у позивача [PERSON] (а.с. 25). За результатами засідання Центральної лікарсько-експертної комісії складено медичний висновок № 24/531 від 12.06.2018 року про наявність у [PERSON] професійного захворювання: хронічна поперково-крижова радикулопатія праворуч в стадії загострення з помірними статико-динамічними порушенням та больовим синдромом, хронічний бронхіт ІІ ступеня, фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз. При цьому, в якості обґрунтування встановлення [PERSON] діагнозу професійного захворювання в даному медичному висновку зазначено: дані клінічного обстеження; динаміка захворювань, інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці № 125 від 24.05.2018 року, за якою позивач по справі підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу), параметри яких перевищували допустимі величини та пилу, концентрації якого перевищували гранично-допустимі коефіцієнти, стаж в шкідливих умовах праці 16 років 4 місяці (а.с. 24). Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, повязаних з роботою. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 31.10.2018 року комісією з залученням лікаря з гігієни праці відділу гігієни праці управління з питань праці ГУ Держпраці у Донецькій області, страхового експерта з охорони праці Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, профпатолога Покровської центральної районної міської лікарні, заступника директора з питань праці, інженера з обліку і аналізу травматизму та профзахворювань, голови профспілки ПАТ «Ш/у «Покровське» - професійні захворювання у позивача [PERSON] виникло в звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого промислового фактору: пил (переважно фіброгенної дії, вугільно-природний при вмісті вільного діоксиду кремнію до 5 % - фактична величина 53,6 мг/куб.м при нормативному значенні 10 мг/куб.м,) та важкість праці (фізичне динамічне навантаження за участю мязів нижніх кінцівок та тулубу - фактична величина 115,5 Вт при нормативному значенні 90 Вт, фізичне динамічне навантаження за участю мязів рук та плечового поясу фактична величина 49,5 Вт при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що піднімається та переміщується фактична величина 25 кілограм при нормативному значенні 30 кілограм), перебуванні в робочій позі (наклонене положення до 30 град. фактичне значення 56 % зміни при нормативному значенні 25 %, нахили корпусу (кількість за зміну) фактична величина 125 при нормативному значенні 100, переміщення у просторі (переходи) фактичне значення 1,8 км при нормативному значенні до 10 км (а.с. 14-15). Згідно виписки (епікризу) із медичної карти стаціонарного хворого № 207/37 позивач [PERSON] перебував в період часу з 10.01.2017 р. по 20.01.2017 року на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Покровської центральної районної лікарні, діагноз хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт з вираженим больовим, м'язово-тонічним, правостороннім корінцевим синдромами; скарги на виражені болі в поперековому відділі хребта, іррадуючі в ноги, утруднення при ходьбі (а.с. 17). Згідно епікризу історії хвороби № 1401 позивач [PERSON] знаходився на лікуванні в КЛПЗ «Покровська міська лікарня» з 18.10.2017 р. по 27.10.2017 р.; діагноз хронічний вертеброгений остеохондроз поперекового відділу хребта, попереково-крижовий радикуліт; скарга на виражену біль в попереко-крижовому відділі хребта, що іррадіює в праву ногу, її оніміння, скутість на поперековому відділі, ускладнення при нахилах (а.с. 18). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 108-108 позивач [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні в комунальній лікувально-профілактичній установі «Родинська міська лікарня» з 06.02.2018 р. по 15.02.2018 р., діагноз хронічний обструктивний бронхіт 2 ступеня в стадії загострення, скарги на сухий нападоподібний кашель, задуху при фізичному навантаженні, пітливість, слабкість, головний біль, почуття нестачі повітря (а.с. 19). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 332-332 позивач [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні в комунальній лікувально-профілактичній установі «Родинська міська лікарня» з 08.05.2018 р. по 17.05.2018 р., діагноз хронічний обструктивний бронхіт 2 ступеня в стадії загострення, хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радікуліт в стадії затухаючого загострення з помірними статико-дінамічними порушеннями та больовим компонентом, скарги на посилення сухового нападоподібного кашлю, задишку при фізичному навантаженні (підйом на 2 поверх), пітливість, болі в грудній клітці, загальну слабкість (а.с. 20). Згідно виписки із медичної карти № 607 позивач [PERSON] перебував в період часу з 05.06 25.06.2018 року на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці Академії медичних наук України»; оглянутий: терапевтом з підтвердженням діагнозу хронічний бронхіт ІІ ступеня, фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний; невропатологом з підтвердженням діагнозу хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг; лікувальні і трудові рекомендації: протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату, курси відновлюючого лікування, санаторно-курортне лікування в санаторіях пульмонологічного та неврологічного профілю (а.с. 23). Висновком Головного нейрохірурга Департаменту охорони здоровя Донецької облдержадміністрації (м. Краматорськ) від 28.08.2018 року підтверджено діагноз позивача: хронічна-вертеброгенна попереково-крижана радікулопатія (а.с. 26). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 451-451 позивач [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні в комунальній лікувально-профілактичній установі «Родинська міська лікарня» з 14.09.2018 р. по 23.09.2018 р., діагноз хронічне обструктивне захворювання легень 2 ступеня в стадії загострення, пневмосклероз у нижніх відділах, хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт, скарги на посилення сухого нападоподібного кашлю, задишку при фізичному навантаженні, пітливість, слабкість (а.с. 27). Згідно виписного епікризу № 1604 [PERSON] перебував на лікуванні в КЛПУ «Покровська міська лікарня» з 12.10.2018 року по 22.10.2018 року, діагноз хронічна попереково крижова радикулопатія праворуч з вираженим больовим, м?язово-тонічним та правобічним корінцевим синдромом, виражене порушення статико-динамічної функції хребта, хронічний бронхіт, прикореневий та базальний пневмосклероз; скарги на виражений біль в поперековому крижовому відділі хребта, що іррадіює в праву ногу, її оніміння, скутість на поперековому відділі, ускладнення при нахилах (а.с. 28). Періоди лікуванні, діагнози також зафіксовано в виписці із амбулаторної карти позивача [PERSON], здійсненої 01.06.2018 року комунальним некомерційним підприємством «Покровський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» (а.с. 16). [PERSON] 28.11.2018 року оглянутий в Обласній профпаталогічній медико-соціальній експертній комісії та встановлено ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням 65 % (за сукупністю хронічний бронхіт, хронічна поперекова-крижова радикулопатія), що підтверджується довідкою серійний номер АБ № 0045345 (а.с. 10-11). Позивачу встановлено третю групу інвалідності, - що підтверджено довідкою МСЕК серійний номер АВ 0869969 (а.с. 12-13). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, повязаної з розвитком професійних захворювань, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Приписами\~ст. 173 КЗпП України\~за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.10.2018 року вбачається, що підприємством, з яким позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах, та на якому отримав захворювання з втратою 65 % професійної працездатності є акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», відповідач по справі. Суд вказує на безпідставність доводів представника відповідача про те, що вимоги [PERSON] є безпідставними, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоровя. Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоровя. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Так, в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.10.2018 року вказано висновок про наявність шкідливих умов праці [PERSON] по пилу 3 клас 3 ступінь, по важкості праці 3 клас 1 ступінь, по шуму 3 клас 1 ступінь, по напруженості 3 клас 2 ступінь (а.с. 14-15), при цьому згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання стверджується, що наявна вина працедавця. Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача на те, що факт спричинення [PERSON] моральної шкоди є недоведеним, оскільки будь-яких додаткових висновків, експертиз в даному випадку не потрібно, оскільки наявна стійка втрата працездатності позивача, та встановлення останньому другої групи інвалідності. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, трудова книжка позивача, акт розслідування професійного захворювання, медичний висновок центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання, епікризи, довідки МСЕК, - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди. Згідно розяснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. Суд при розгляді справи вважає доцільним акцентувати увагу, що Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 31.10.2018 року засвідчено, що причиною розвитку у позивача професійного захворювання є тривалий період роботи у шкідливих умовах праці, обумовленим впливом шкідливого фактору (п. 16 Акту). Не заслуговують на увагу також посилання представника відповідача [PERSON] «Шахтоуправління «Покровське» на те, що позивач за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці користувався скороченням тривалості робочого часу, правом на пільгове пенсійне забезпечення та іншими компенсаціями, які надаються в порядку визначеному законодавством. Суд зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування, що узгоджується з положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про охорону праці». \~ \~ \~ \~ По суті інших доводів представника відповідача (недоведеність моральних страждань з огляду встановлення 3 групи інвалідності, в звязку з чим позивач не обмежений здійснювати трудову діяльність, приховування позивачем погіршення стану здоровя), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи. Суд вважає, що з причини розвитку професійного захворювання, позивач [PERSON] зазнав фізичну біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв'язках, неможливість їх поновлення. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоровя людини найвища соціальна цінність, невідємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоровя, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоровю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства», але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоровя, значну ступінь втрати професійної працездатності в досить молодому віці, втрату виробничих здібностей, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з [PERSON] «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 45000,00 гривень. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивач [PERSON] в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України, ст. ст.153,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial