Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Солом'янської РДА в м. Києві, Солом'янський районний відділ Державної міграційної служби в м. Києві про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття їх з реєстрації. В обґрунтування вимог позивач вказує, що він набув право власності на вказану квартиру на підставі Договору дарування від 20 травня 2012 р. На момент укладення Договору дарування в квартирі [ADDRESS] була зареєстрована дружина колишнього власника квартири [PERSON] - [PERSON], проте, відповідачка в квартирі не проживала, і не проживає, її речей в квартирі немає, свої обов'язки по оплаті витрат на утримання квартири вона також не виконує. Позивач вважає, що реєстрація відповідачки та її малолітнього сина у квартирі [ADDRESS] порушує його право власності, тому він звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] та скасування реєстрації. Позивач в судове засідання не з'явився, його представник направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просив розглядати у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце проведення засідання повідомлялась належним чином, а тому суд ухвалив, з урахуванням згоди позивача, провести заочний розгляд справи на підставі ст. 224 ЦПК України. Треті особи - Служба у справах дітей Солом'янської РДА в м. Києві, Солом'янський районний відділ Державної міграційної служби в м. Києві своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 20 травня 2012 р. [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі під № 3696. Як вбачається із довідки форми № 3 виданої Центром обслуговування споживачів № 2 від 16 квітня 2014 р. за № 1107 в квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідачка [PERSON] з 02 листопада 2000 року та [PERSON] з 04 березня 2014 р. Як вбачається із Довідок виданих ЖЕО № 314 від 17.09.2008 р. та від 27.01.2010 р. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Факт не проживання [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] з травня 2012 р. підтверджується листами Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві від 12.06.2014 р. та 16.07.2014 р. 16 травня 2012 р. було постановлено рішення Деснянського районного суду м. Києва про вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] що належить їй на праві власності. Вказане рішення набрало законної сили. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим житлом відноситься до особистих сервітутів. Особистий сервітут є право, яке виникає на підставі закону. Обставиною встановлення особистого сервітуту [PERSON] було укладення шлюбу з колишнім власником квартири - [PERSON]. Оскільки, права членів сім'ї колишнього власника є похідними від прав власника, тому з припиненням права власності на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування (сервітут) цим приміщенням. Сервітут припиняється у разі переходу до інших осіб права власності на квартиру. Збереження прав користування житлом за членами сім'ї колишнього власника не передбачається, оскільки, таке право виникає у членів сім'ї нового власника, а сервітут носить особистий характер. Тому, відповідно до п. 4 ст. 406 Цивільного кодексу України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, оскільки, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] та її малолітній син [PERSON] не є членами сім'ї власника житла то згідно з п. 4 ч. 1 ст. 406 Цивільного кодексу України відпадає одна з необхідних обставин для встановлення сервітуту за законом і сервітут припиняється, а тому [PERSON] та її малолітній син [PERSON] вважаються такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Тому суд вважає, що позовна вимога про зняття відповідачки та її малолітнього сина із реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] також підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved