Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 12 березня 2018 року [PERSON] звернулася до нього з проханням надати їй позику у сумі 25000 грн. для особистих цілей. 12 березня 2018 року між ним та [PERSON] було укладено Договір позики, відповідно до умов якого відповідач прийняла від нього у власність 25000 грн. та зобов`язалась їх повернути не пізніше 12 березня 2021 року. Відповідно до п. 3 Договору, позивач має право на одержання від відповідача процентів від суми позики у розмірі 7% за кожний місяць за весь період дії договору, тобто 1750 грн. щомісячно. Отже, станом на 31 березня 2021 року відповідач зобов`язана сплатити йому відсотки за весь період дії Договору, тобто за 36 місяців (з 12 березня 2018 по 12 березня 2021 року), що становить 63000 грн. відповідно до п. 10 Договору. Розмір збитків позивача у разі порушення умов Договору відповідачем становить 10% від суми позики, тобто 2500 грн. Згідно з п. 13 Договору відповідач зобов`язана сплатити штраф на користь позивача у розмірі 20% від суми позики, за порушення будь-якого зобов`язання, тобто 5000 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості [PERSON] за Договором позики станом 31 березня 2021 року становить 95500 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Договором позики від 12 березня 2018 року у сумі 95000 грн., яка складається з: 25000 грн. - сума позики; 63000 грн. - відсотки за користування грошовими коштами; 2500 грн. - збитки; 5000 грн. - неустойка (штраф). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 15 квітня 2021 року справу було прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі та суду пояснив, що до нього зателефонувала [PERSON] з проханням дати грошей у борг, точної дати та часу, коли це відбувалося назвати не може, вказав, що усе відображено у договорі позики. Через декілька днів вони зустрілися, уклали письмовий договір позики та він надав [PERSON] гроші у сумі 25000 грн. готівкою. Текст договору складено ним особисто. Підписання договору та передача коштів відбувалися у належному йому автомобілі в м. Сватове Луганської області. До часу підписання договору та передачі у позику кошів він із [PERSON] знайомим не був. З часу укладання договору до часу звернення до суду із позовом, відповідачем жодним чином не здійснювалося погашення боргу. В 2021 році він намагався допомогти [PERSON] з працевлаштуванням для того щоб вона могла повернути йому кошти, але у неї нічого не вийшло, вона лише підписала договір про працевлаштування. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вказала, що у 2018 році вона працювала продавцем магазину секонд-хенду. У грудні 2020 року вона побачивши оголошення про роботу у соціальній мережі «Інстаграм», зателефонувала за номером, що там був вказаний та домовилася про зустріч. Вона підійшла до ринку м. Сватове, де зустрілася з [PERSON] , з яким раніше не була знайомою, там також були його мати та його друг [PERSON] . Вона з [PERSON] домовилася про роботу продавця цукерок. Працювала продавчинею цукерок вона до березня 2021 року, неофіційно. У березні 2021 року власники зробили ревізію та 13 березня 2021 року вони уклали із нею трудовий договір. Оглянувши в судовому засіданні оригінал Договору позики не заперечувала, що підписи на договорі її, але коли його підписувала, не пам`ятає. Вважає, що скоріш за все підписала договір не читаючи, коли підписувала документи на працевлаштування. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача - адвокат Кузнєцова Т.А. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказавши, що у 2018 році відповідач не була знайомою з позивачем та грошей від нього не отримувала, а лише у 2021 році уклала із ним трудовий договір. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом було досліджено оригінал Договору позики від 12 березня 2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , копія якого міститься в матеріалах справи, згідно якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 25000 грн. готівкою зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 12 березня 2021 року. Згідно пункту 3 Договору, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики 7% кожен місяць за весь період дії договору, а також сторони домовилися, що розмір збитків у разі порушення позичальником умов договору становить 10 процентів від суми позики та штраф розміром 20 процентів від суми позики (п. 10, 13 Договору позики) (а.с. 31). Пунктом 4 Договору передбачено, що проценти виплачуються на залишкову (неповернену) суму позики, не пізніше останнього числа кожного місяця за тим, за який проводиться оплата в повному обсязі та однією сумою. Пункт 7 Договору передбачає, що у разі невиконання позичальником у одноденний строк вимоги позикодавця про дострокове виконання його зобов`язань за договором відповідно до п. 4 Договору позикодавець має право звернутися до суду з заявою про стягнення з позичальника усіх грошових коштів, котрі позичальник зобов`язаний був сплатити на користь позикодавця, відповідно до умов Договору, у тому числі: грошових коштів у сумі, визначеній у п. 1 Договору (з урахуванням індексу інфляції та річних процентів за ст. 625 ЦК України), процентів, неустойки (штрафу, пені) та збитків. Згідно п. 9 договору, якщо позичальник прострочить виконання грошового зобов`язання за Договором, він зобов`язаний сплатити на користь позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. У відповідності до п. 10 Договору, сторони домовились, що розмір збитків, які можуть виникнути у позикодавця в майбутньому, у разі порушення позичальником умов договору не доказуються позикодавцем, а становлять десять процентів від суми позики, згідно до п. 1 Договору. Пункт 13 Договору передбачає, що у разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання за Договором, він зобов`язується сплатити на користь позикодавця штраф розміром двадцять процентів від суми позики. Відповідно до п. 14 Договору, позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі два проценти від суми позики за кожен день прострочення виконання будь-якого зобов`язання за Договором. У відповідності до п.2 Договору, позичальник свідчить, що отримав гроші готівкою від позикодавця повністю, ще до підписання договору. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до статті 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до приписів ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність оригінала договору позики у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження позовних вимог та посвідчення факту передання грошової суми позичальнику, надано Договір позики від 12 березня 2018 року, оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні, відповідно до змісту якогопозичальник свідчить, що отримав гроші готівкою від позикодавця повністю, ще до підписання договору (п.2 Договору позики). Таким чином, текст вказаного договору містить однозначні відомості про те, що саме [PERSON] отримала від [PERSON] в позику грошові кошти із зобов`язанням їх повернення. Доводи [PERSON] про те, що грошові кошти у сумі 25000 грн. від [PERSON] вона не отримувала є необґрунтованими, оскільки Договір позики відповідачем не оспорений, недійсним не визнавався. Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим, ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Установивши факт існування між сторонами договірних правовідносин з приводу позики, а також факт невиконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми позики, відсотків за користування грошовими коштами, збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання умов договору відповідачем та неустойки (штрафу), що були узгоджені між сторонами під час укладення Договору позики від 12 березня 2018 року. Відповідачем доказів повернення боргу суду не надано. Розрахунки сум, що підлягають стягненню з відповідача, останньою під час розгляду справи не спростовані. На підтвердження своїх заперечень щодо тих обставин, що вона не була знайома з позивачем до моменту працевлаштування на роботу до [PERSON] у 2021 році, відповідач надала суду копію Трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 10 березня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , яким сторонами узгоджено вид діяльності відповідача як продавець, що веде торгівлю з лотків на ринках з 07:30 години до 13:30 години кожного дня, окрім одного вихідного дня (а.с. 122-124). Зазначений трудових договір суд вважає неналежним доказом, оскільки він не містить інформації щодо обставин укладення договору позики від 12.03.2018 та відхиляє доводи відповідача, надані в обґрунтування заперечень проти позову, оскільки вони не підтвердженні належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. В силу ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Таки чином, судом встановлено наявність між сторонами правовідносин, правова природа яких витікає з правочину, коли позикодавець виконав свій обов`язок перед кредитором і передав останньому грошові кошти, про що було складено відповідний Договір позики, у зв`язку з чим позикодавець набув право на повернення боргу кредитором. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Таким чином, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави, що складаються з: 908 грн. - судовий збір за подання позовної заяви до суду та 454 грн. - судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного і

Outcome: approved