Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначив, що до 17 липня 2017 року перебував у трудових відносинах із відповідачем по справі. На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 13474 гривні 89 копійок. Позивач просить: -стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь заборгованість по заробітній платі за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року з урахуванням всіх належних утримань в сумі 10754 гривні 24 копійки. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти ухвалення заочного рішення по справі не висловив. Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився,про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, відзив на позовну заяву не подав, зважаючи на що та беручи до уваги відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працював лісорубом у виробничому підрозділі «Ясинуватська дистанція захисних лісонасаджень» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.4-15). 17 липня 2017 року [PERSON] звільнений із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією наявної в матеріалах справи трудової книжки (а.с.4-15) та копією наказу (розпорядження) № 9718/ДН-ОС від 10 липня 2017 року (а.с.21). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року позивач [PERSON] , надав копії розрахункових листів (табуляграм), з яких вбачається, що в березні 2017 року позивачу нараховано 2615 грн 57 коп (до виплати - 2079 грн 85коп), в квітні 2017 року - 784 грн 58коп (до виплати - 623 грн 74 коп), в травні 2017 року - 2227грн 64коп (до виплати - 1771грн 38коп), в червні 2017 року - 00грн 00коп, в липні 2017 року - 7847грн 10 коп (до виплати - 6279 грн 27 коп), а всього нараховано за період часу з березня по липень 2017 року - 13474грн 89коп (а.с.22-26). З розрахункових листів за березень - липень 2017 року вбачається, що до нарахованої заробітної плати входить оплата простоїв (код 340). Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає належними та допустимими доказами надані позивачем розрахункові листи (табуляграми) за березень - липень 2017 року, оскільки їх видача працівнику передбачена ст. 110 КЗпПУКраїни та ч.1 ст.30 Закону України «Про оплату праці», вказані в них відомості відповідачем не спростовані. Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] (станом на 21 січня 2020 року) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.51-52), позивачу відповідачем в березні 2017 року було нараховано заробітну плату в розмірі 2615 гривень 57 копійок, за квітень - липень 2017 року відомості про нарахування заробітної плати відсутні. Будь-яких доказів про виплату на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року відповідачем не надано. Оскільки відомості, викладені в наданих позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог розрахункових листах відповідачем не спростовані, а також з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд дійшов висновку про те, що позивач довів заявлені позовні вимоги. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року в розмірі 13474 грн 89 коп. Суд вважає за необхідне зауважити, що заборгованість по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 13474 грн 89коп визначена без урахування обов`язкових платежів та податків і не є виходом за межі заявлених позовних вимог. Заборгованість по заробітній платі за період часу з березня по липень 2017 року у розмірі 13474 грн 89коп підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Зважаючи на те, що [PERSON] до 17 липня 2017 року перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», майнові вимоги позивача щодо оплати праці відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Суд не приймає в якості належного та достовірного доказу надану позивачем [PERSON] на підтвердження заявлених позовних вимог копію довідки про розмір заборгованості по заробітній платі, наявну на аркуші справи 16, оскільки вона не відповідає вимогам Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5, так як не містить дати її видачі та не засвідчена печаткою. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача по справі.

Outcome: approved