Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якому просить визнати за ним право приватної власності на індивідуальний житловий будинок загальною площею 70,10 квадратних метрів за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Стара Водолага, вул. Вузька, 26, на індивідуальний житловий будинок загальною площею 185,5 квадратних метрів за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Кобзаря, 5а, на індивідуальний житловий будинок загальною площею 83 квадратних метра за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, пров. Озерянський, 10. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що перелічені обєкти нерухомості були створені за його визначальної участі, а відтак, право власності має належати саме йому. Відповідачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнали заявлений позов лише в частині вимог відносно індивідуального житлового будинку загальною площею 185,5 квадратних метрів за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Кобзаря, 5а. Стосовно решти вимог відповідачі заперечували проти обґрунтованосты заявлених вимог. У ході розгляду даного спору [PERSON] подав зустрічний позов, у якому просив визнати за ним право приватної власності на індивідуальний житловий будинок загальною площею 70,10 квадратних метрів за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с.Стара Водолага, вул. Вузька, 26, на індивідуальний житловий будинок загальною площею 150 квадратних метрів за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Кобзаря, 5а, на індивідуальний житловий будинок загальною площею 83 квадратних метра за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, пров. Озерянський, 10. Заявлені вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовував тим, що саме його участь у зведенні перелічених будинків э суттєвої і визначальною, а відтак, виключно він є набувачем права власності. Відповідачі за зустрічним позовом, [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнали заявлений позов лише в частині вимог відносно індивідуального житлового будинку загальною площею 83 квадратних метра за адресою Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, пров. Озерянський, 10. Стосовно решти вимог відповідачі за зустрічним позовом заперечили обґрунтованість заявлених вимог. Суд, заслухавши пояснення та доводи сторін по справі, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи питання відносно вимог, заявлених щодо індивідуального житлового будинку загальною площею 70,10 квадратних метрів за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Стара Водолага, вул. Вузька, 26, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 345 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. За правилом ч.2 ст.328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суду надано копію розпорядження органу приватизації (відділ приватизації житлового фонду) Нововодолазької селищної ради Харківської області від 19.06.2015 року №2438, згідно з яким індивідуальний житловий будинок за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Стара Водолага, вул. Вузька, 26 передано у приватну власність [PERSON]. 24.06.2015 року Відділом приватизації житлового фонду Нововодолазької селищної ради Харківської області на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Як зясовано судом, вказані правові акти індивідуальної дії органу приватизації є діючими, юридичної сили не втратили. Позивачами як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом вимог про скасування чи визнання недійсними перелічених актів не заявлялось. За таких обставин, всі доводи щодо належності прав власності на вказаний житловий будинок будь-яким іншим особам, окрім [PERSON], є неспроможними. З огляду на викладене, в задоволенні вимог як первісного, так і зустрічного позову у даній частині належить відмовити. Відносно вимог, заявлених щодо індивідуального житлового будинку загальною площею 185,50 квадратних метрів за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул.. Кобзаря, 5а. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Мерефянської міської ради народних депутатів від 09.07.1985 року №7 [PERSON] виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. за адресою: місто Мерефа вул..Свердлова, 5а з метою будівництва індивідуального житлового будинку. 29.07.1985 року між [PERSON] та виконавчим комітетом Мерефянської міської ради народних депутатів стосовно вказаної земельної ділянки було укладено договір про безстрокове користування. З наданих суду типового договору на ремонт і будівництво житлових будинків, квартир, господарських, побутових споруд на замовлення населення від 26.07.1986 року, акту виконаних робіт від 26.07.1986 року, проекту закріплення вбачається, що зведення вказаного житлового будинку було розпочато після отримання необхідних на той час дозвільних документів. 26.07.1996 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І ВЛ № 055012, виданого Староводолазькою сільською радою Нововодолазького району Харківської області 26.071996 року. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І ВЛ № 441819, виданого Мереф'янською міською радою 04.06.1977 року), а [PERSON], [PERSON], [PERSON] є рідними дітьми, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження серії ІІ ВЛ № 348843, виданого Мереф'янською міською радою 30.06.1978 року, серії ІІ ВЛ № 450660, виданого Мереф'янською міською радою народних депутатів 10.06.1980 року, серії ІІІ ВЛ № 480359, виданого Мереф'янською міською радою Харківського району 04.05.1985 року. Існування будь-яких інших осіб, які б могли мати матеріальний інтерес відносно індивідуального житлового будинку загальною площею 155,3 квадратних метрів за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Кобзаря (колишня назва Свердлова), 5а, судом не виявлено. Частиною 1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В ході розгляду справи сторони визнали обставини зупинення спорудження будинку в 1996 році через смерть [PERSON], продовження будівництва у 2004 році [PERSON], облаштування останнім нового фундаменту, підлоги, водогону, каналізації, вікон, опалення, проведення внутрішніх оздоблювальних робіт, тобто створенню [PERSON] нового обєкта нерухомості, а також несення витрат по утриманню будинку. Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Частиною 2 ст.331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Правило, в силу якого фізична особа громадянин як забудовник не набуває права власності на зведений ним житловий будинок, викладено законодавцем у приписах ст.376 Цивільного кодексу України, де зазначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч.1); особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2). Судом встановлено, що зведення згаданого житлового будинку відбувалось на спеціально виділеній для цього земельній ділянці та з дотриманням вимог законодавства, чинного на початок будівництва. З огляду на викладене, вимоги [PERSON] у даній частині підлягають до задоволенню, що виключає задоволення вимог інших осіб. Відносно вимог, заявлених щодо індивідуального житлового будинку загальною площею 83 квадратних метри за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, пров. Озерянський, 10. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Мерефянської міської ради народних депутатів від 18.04.1958 року №11 [PERSON] виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. за адресою: місто Мерефа пров. Озерянський, 10 з метою будівництва індивідуального житлового будинку. 03.06.1958 року між [PERSON] та виконавчим комітетом Мерефянської міської ради народних депутатів стосовно вказаної земельної ділянки було укладено договір про безстрокове користування. З наданої суду інвентаризаційної справи вбачається, що зведення вказаного житлового будинку було розпочато після отримання необхідних на той час дозвільних документів. 03.02.2013 року настала смерть [PERSON]. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є рідною донькою вказаної особи, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] рідними онуками. Існування будь-яких інших осіб, які б могли мати матеріальний інтерес відносно згаданого індивідуального житлового будинку, судом не виявлено. Частиною 1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В ході розгляду справи сторони визнали обставини змушеного проведення [PERSON] капітального ремонту згаданого будинку, в процесі якого було облаштовано новий фундамент, зведено нові стіни, новий дах, постелено нову підлогу, вставлені вікна, проведено опалення, проведені внутрішні оздоблювальні роботи, внаслідок чого старий будинок фізично припинив своє існування, а натомість [PERSON] був змушено створений новий обєкт нерухомості. Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Частиною 2 ст.331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Правило, в силу якого фізична особа громадянин як забудовник не набуває права власності на зведений ним житловий будинок, викладено законодавцем у приписах ст..376 Цивільного кодексу України, де зазначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч.1); особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2). Судом встановлено, що зведення згаданого житлового будинку відбувалось на спеціально виділеній для цього земельній ділянці та з дотриманням вимог законодавства, чинного на початок будівництва. З огляду на викладене, вимоги [PERSON] у даній частині підлягають до задоволення, що виключає можливість задоволення вимог інших осіб. Розподіл судових витрат здійснюється судом в порядку ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: partial