Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно ордеру на житлове приміщення № 1232 від 20 квітня 1998 року, виданого [PERSON] , було надано право на вселення та право для подальшого здійснення приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] . Він, [PERSON] , був вселений та зареєстрований у даній квартирі з 21 квітня 1998 року. У 2000 році [PERSON] виїхав до Німеччини та перестав проживати та бути зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . З 2000 року він, [PERSON] , є єдиним основним наймачемквартири [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою з єдиного інформаційно-розрахункового центру та довідкою ОСББ «МИРУ 36». Згідно листа-згоди [PERSON] підтвердив, що він є основним наймачем квартири [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] не є приватизованою та перебуває на балансі Сумської міської ради, що не оспорюється сторонами. У січні 2019 року він звернувся до відповідача з проханням визнати його наймачем квартири [ADDRESS] , але відповідач згідно листа № Г-184/06.01-21 від 31 січня 2019 року не визнав його наймачем вищезазначеної квартири. Позивач зазначає, що ст. 64 ЖК УРСР передбачає, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність, за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Крім того позивач посилається на рішення Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміну член сім`ї) від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, в якому зазначено, що щодо поняття «член сім`ї» Конституційний Суд України виходить з об`єктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи по осібного переліку членів сім`ї. Позивач вважає, що оскільки поселився до спірної квартири та був в ній зареєстрований зі згоди основного квартиронаймача [PERSON] , постійно проживав з 1998 року і до виїзду останнього до Німеччини, він як член сім`ї вів з ним спільне господарство і тому він, [PERSON] , є основним квартиронаймачем. Посилаючись на зазначені обставини, просить винести рішення, яким визнати його основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 квітня 2019 року відкрите провадження у вказаній справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 07 травня 2019 року від Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради надійшов відзив на позов, в якому зазначається, що позов подано до неналежного відповідача оскільки Житловим кодексом УРСР встановлено порядок визнання осіб наймачами житлових приміщень. Виходячи з норм передбачених ЖК УРСР рішення, щодо визнання осіб наймачами займаних ними житлових приміщень приймають виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад. З доказів доданих до матеріалів справи вбачається, що ордер на жиле приміщення видавався [PERSON] , якого на даний момент знято з реєстрації за даною адресою, а тому і договір найму вважається розірваним з моменту зняття [PERSON] з реєстрації. З інформації, що міститься в поквартирній картці вбачається, що [PERSON] зареєстрований як піднаймач, а тому відповідно до ст. 99 Житлового кодексу УРСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Виходячи з вищенаведеного, на думку відповідача позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню (а.с. 21-22). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2019 року залучено до участі у вказаній справі як процесуального правонаступника Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради - Сумську міську раду в особі управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, а також співвідповідача Виконавчий комітет Сумської міської ради. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 вересня 2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 17 грудня 2019 року. 17 грудня 2019 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Сидоренко А.П. в розгляді кримінальної справи, слухання справи відкладено до 19 лютого 2020 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Позивач, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився. Суд, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання,дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що з копії ордеру на житлове приміщення №1232 від 20 квітня 1998 року вбачається, що ордер видано [PERSON] на право вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до копії паспорту позивача [PERSON] він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Позивач був вселений та зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 21 квітня 1998 року, що підтверджується копією поквартирної картки, картки прописки, згідно яких наймачем зазначений [PERSON] , позивач [PERSON] - піднаймачем (а.с.5, 6). Згідно довідки з єдиного інформаційно-розрахункового центру №348/23112018-30121899 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). З довідки ОСББ «Миру 36» про склад сім`ї наймача квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] постійно мешкає і має право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] (наймач), [INFO] , дата реєстрації - 21 квітня 1998 року(а.с.9). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] 08 вересня 1990 року уклав шлюб з [PERSON] (а.с. 64). З копій свідоцтв про народження [PERSON] (а.с. 65) та [PERSON] (а.с. 72), вбачається, що вони є сестрою та братом. 23 жовтня 2018 року [PERSON] в листі-згоді зазначає, що 11 лютого 1998 року він отримав ордер на квартиру за адресою: [ADDRESS] для вселення та для подальшого здійснення приватизації цієї квартири. Після отримання ордеру він вселився в квартиру та проживав там до 2000 року. У 2000 році виникла необхідність від`їзду до Німеччини, тому він прийняв рішення надати у користування та проживання згадану квартиру родичу, громадянину України [PERSON] . Виходячи з викладеного та відсутністю необхідності використання права на приватизацію даної квартири, не заперечує проти приватизації, та дає згоду на її здійснення [PERSON] (а.с.10). Згідно з ч. 1 ст. 99 ЖК Української РСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. За нормами ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). У разі вселення особи до жилого приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування цим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилася як член сім`ї наймача. При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Враховуючи те, що за ступенем родинного зв`язку позивач не відноситься до визначених у ч. 2 ст. 64 ЖК України членів сім`ї наймача [PERSON] , ним не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що з моменту вселення до спірного житлового приміщення він вів спільне господарство та тривалий час проживав з наймачем. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження обставин щодо ведення спільного з наймачем господарства на обґрунтування підстави, передбаченої ст. ст. 64, 65 ЖК України. Висловлене в судовому засіданні посилання представника позивача на правову позицію, зазначену в постанові Верховного Суду у справі № 645/4988/16-ц від 20 червня 2019 року,суд не може прийняти до уваги, оскільки вона не може бути застосована до спірних правовідносин, так як в тій справі порушене питання стосувалося визнання права на користування квартирою осіб, які є членами сім`ї померлого наймача, та мали зареєстроване місце проживання за іншою адресою, а тому не можна вважати, що правовідносини є аналогічними. Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача посилався на вимоги ст. 107 ЖК України, відповідно до якої у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття, та якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Проте вказана норма законодавства не може бути застосована до виникли правовідносин, оскільки зазначена норма передбачає набуття права користування житловим приміщення саме члена сім`ї, тоді як позивачем не доведено наявність обставин, визначених в ст. 64 ЖК України. Тривалість проживання в спірній квартирі [PERSON] , а також сплата комунальних послуг не може бути підставою для визнання позивача основним квартиронаймачем, а тому такі вимоги є необґрунтованими. Виходячи з викладеного, у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed