Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 156 500 гривень. Крім цього просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 1 565 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що 13 грудня 2014 року [PERSON] під розписку отримала від позивача [PERSON] гроші у розмірі 5 000 Євро, що на час подання позову до суду еквівалентно 156 500 гривень. Вказані кошти, відповідач зобовязалася повернути до 15 травня 2015 року. Дана розписка укладалась за місцем проживання позивача, де позивач передав відповідачу грошову позику у зазначеній сумі. Станом на 31 жовтня 2017 року позика відповідачем не повернута. 17 липня 2017 року, позивач звертався до відповідачf з вимогою про повернення боргу, про що свідчить повідомлення про вручення листа, однак, відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань, що і стало підставою для звернення до суду. Позивач - [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи, через оголошення у засобах масової інформації, про причини неявки в судове засідання не повідомила. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 13 грудня 2014 року [PERSON], паспорт серії ВО №498833, виданий 20 липня 1998 року Мукачівським РВ УМВС України в Закарпатській області, що мешкає за адресою: вул. Шелестівська, №130 смт. Кольчино, Мукачівського району, зобовязалася повернути суму у розмірі 5000 (пять тисяч) Євро, яку отримала від [PERSON], який проживає за адресою: [INFO] А до 15 травня 2015 року в повному обсязі, в чому і розписалася (а.с.5). Відповідно до квитанції № 270/4.МКА0 від 28 вересня 2017 року, курс валют станом на 28 вересня 2017 року, а саме гривні євро, складає 31,30 гривень за 01 Євро (а.с.8). 17 липня 2017 року приватний адвокат [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення боргу у термін до 17 серпня 2017 року (а.с.7-8). Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. -2- Відповідно до статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина 1 стаття 626 Цивільно кодексу України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція викладена в Постанові ВСУ №6-63цс13 від 18.09.2013 року, яка є обов'язковою для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України). Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем [PERSON], а остання належним чином не виконала умови договору та не повернула суми боргу, а тому позовні вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1565 гривень. Крім того, згідно частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому, стягненню з відповідача підлягають також витрати, повязані з публікацією в пресі про виклик останньої у розмірі 60,00 гривень.

Outcome: approved