Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнення судових витрат. Позов мотивований тим, що він з серпня 1995 року перебував у шлюбі з відповідачкою за позовом - [PERSON], що був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Хортицького районного управління юстиції міста Запоріжжя. 17 серпня 2012 року, шлюб був розірваний рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя. За час шлюбу за спільною згодою ними придбано за договором купівлі продажу у лютому 1997 року квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був нотаріально посвідчений та належним чином зареєстрований в органах БТІ та внесений до реєстру правочинів. Згідно відповіді отриманої від органів БТІ від 10.03.2015 року, отриманого на підставі ухвали Хортицкього районного суду про витребування доказів договір купівлі продажу був посвідчений 10 лютого 1997 року, приватним нотаріусом [PERSON] Зазначений обєкт нерухомості був придбаний під час спільного подружнього життя, а тому вважає, що маю право на отримання у власність 1/2 долі обєкту нерухомості квартири. Вартість зазначеної квартири, згідно наданої оцінки складає 459000 грн. Вартість 1/2 частина квартири складає 229500 грн. Добровільно розділити зазначене вище майно відповідач [PERSON] не бажає, а тому він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити та постановити заочне рішення Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 10.06.2015 року позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі, у наступні судові засідання не зявилася, причину відсутності суду не повідомила, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, від отримання судової повістки відмовилася шляхом не зявлення до органів пошти для її отримання. Заперечень проти позову до суду не надходило, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, з постановленням заочного рішення. Суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.2 ст.60 СК України вважається що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з серпня 1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання придбали: трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. 17 серпня 2012 року, шлюб був розірваний рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя. Відповідно до вимог ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України уразі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної влаcності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частина 3 статті 368 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на спірне майно зареєстровано на імя відповідача належним чином, згідно відомостей ЗМБТІ. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Інших доказів, які б підтверджували належність спірного майна стороннім особам суду на дано не було, тому суд приходить до наступного висновку: На даний момент сторони мешкають окремо, внаслідок чого виникло питання щодо розподілу спільно нажитого майна подружжя, а саме: трикімнатної квартири за адресою [ADDRESS], яка є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивач [PERSON] має право на 1/2 частину вказаної трикімнатної квартири. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судові витрати, які поніс позивач по сплаті судового збору.

Outcome: approved