Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником домоволодіння [ADDRESS]. Відповідач являється сином позивача та третьої особи [PERSON]. В 2002 році відповідач створив сім'ю та залишив будинок. Місце проживання не відоме, іноді приїжджає та телефонує, але де він проживає не повідомляє. Позивач неодноразово просив відповідача знятися з реєстраційного обліку, але він відмовляється, мотивуючи тим, що йому ніколи займатися цим питанням. Перешкод проживанню відповідача в будинку позивач з дружиною не вчиняють. Між позивачем та відповідачем жодних домовленостей щодо збереження за ним права користування житловою площею не було. На підставі викладеного позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 12 вересня 2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. 08 жовтня 2018 року на адресу суду надав заяву про визнання позовним вимог та не заперечує щодо задоволення позову. Просив справу розглянути за його відсутності. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не заперечували щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі та давши їм оцінку в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу від 01 серпня 1983 року [PERSON] належить домоволодіння за адресою [ADDRESS] (а.с.3-4). Згідно довідки №6556 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON], його дружина [PERSON], донька [PERSON], онук [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.5). Відповідно до ст. 41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин знайшов своє підтвердження у сукупності досліджених у справі доказів. Так, в матеріалах справи містяться акти голови територіального комітету селища Шевченко Дмитрієва С.А. за підписами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 20 січня 2017 року та 29 серпня 2018 року з яких вбачається, що відповідач [PERSON] з 2002 року в домоволодінні за адресою [ADDRESS], не мешкає та його особистих речей в будинку не має (а.с.6-7). Зазначені обставини також підтверджуються наданою до суду заявою від відповідача [PERSON], згідно якої він підтверджує, що з 2002 року не проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.18). За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, суд вважає, що [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved