Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтуванні своїх вимог зазначає, що 05 вересня 2009 року між [PERSON]П.(його дружиною) та [PERSON]М укладено договір довічного утримання, за умовами якого [PERSON] передала у власність домоволодіння за адресою: м. Болехів, вул. Харківська, 38, Івано-Франківської області, а останній в свою чергу зобов'язувався забезпечувати відчужувача та її чоловіка [PERSON] утримуванням довічно, а у разі втрати здоровя також довічно доглядати. Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, в односторонньому порядку самоосунувся від виконання обов'язків за договором довічного утримання. Просить розірвати договір довічного утримання від 05 вересня 2009року, зареєстрований за № 2747, посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу [PERSON] Стягнути з відповідача понесені ним судові витрат. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON], підтримали позов і просили, з підстав викладених у позовній заяві, задовольнити в повному обсязі, винести рішення про розірвання договору довічного утримання (догляду), укладеного 05.09.2009р. Суду додатково пояснили, що після укладення договору відповідач не виконує його умови, не утримує, не доглядає позивача, не надає йому допомоги, про що свідчать фотографії зроблені у будинку. Також зазначили, що при укладенні договору довічного утримання 05 вересня 2009 року [PERSON] не був у нотаріуса, і ніяких заяв не підписував. А нотаріусом здійснено підробку договору, оскільки в порушення Інструкції на вчинення нотаріальних дій здіснено виправлення форми власності домоволодіння, яке передається за договором. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задоволити, однак зазначив суду, що позовної заяви не читав і не знає її змісту. Додатково також пояснив, що доглядом, який здійснював [PERSON] він і його покійна дружина були задоволені. [PERSON] за життя не оспорювала договір довічного утримання від 05 вересня 2009 року. Відповідач тричі на тиждень привозив продукти, а також супи. Майже щонеділі після церкви він ходив до відповідача додому на обід. До середини липня 2015 року дружньо жив із відповідачем, коли останній повідомив, що будинок в якому проживає [INFO] перейшов у власність відповідача за договором довічного утримання. І це стало підставою для звернення до адвокатів та подання даного позову, щоб вернути будинок у свою власність. Ні він ні його дружина не ставили претензій до відповідача щодо неналежного утримання. Також зазначив, що не був присутнім при укладенні оскаржувального договору від 05 вересня 2009 року в нотаріуса, ніяких документів не підписував. А тому і не знав, повного переліку, у якому вигляді мав здійснюватися догляд, згідно укладеного договору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, пояснивши, що здійснював належний догляд як за [PERSON], так і за її чоловіком [PERSON] Даний догляд заключався у: доставці продуктів харчування, гарячої їжі, оплаті комунальних послуг, прибиранні в будинку, проведенні побілки стін, робіт на подвір»ї і благоустрої, підсипанні дороги до господарства, достаці лікарів та медикаментів подружжю, а також за власний кошт після смерті [PERSON] організував її поховання та поминки. Також зазначив, що [PERSON] майже щонеділі після богослужінь приходив на обід до нього додому. Ні [PERSON], ні [PERSON] не ставили ніяких претензій та зауважень щодо догляду і виконання умов договору довічного утримання. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, зазначивши, що позов є безпідставним, оскільки відчужувач [PERSON] за життя не оспорювала даного договору, а наразі дія договору припинилася, так як відчужував помер в 2013 році. Додатково, зазначивши, що відповідачем здійснювався належний догляд та виконання умов договору довічного утримання до липня 2015 року, доки не зник [PERSON] з м.Болехова, з приводу чого її довіритель [PERSON] звертався до міліції. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється позашлюбною дочкою відповідача. Повідомила, що з батьком підтримує відносини тільки із 2015 року, до того часу вони майже не бачилися. Також пояснила, що [PERSON]М не виконує договору по утриманню її батька, в будинку брудно, відповідач рідко возить їду. Свідок [PERSON], яка являється рідною сестрою, позивача, суду пояснила, що за [PERSON] відповідач погано доглядав, оскільки позивач коли вона приїздила в 2015 року був брудний, не доглянутий. Також повідомила, що [PERSON] привозив тільки сухий пайок, макарони та рибу [PERSON] На подір'ї відповідач повалив стайню. Свідок [PERSON] та [PERSON] не могли пояснити суду чи здійснювалося належним чином утримання [PERSON] в період з 2009 по 2013р. та [PERSON] з 2009 по 2015 р. відповідно, оскільки рідко бачилися та не підтримувала тісних зв'язків. Свідок [PERSON], приватний нотаріус, в судовому засіданні повідомила, що у 2009 році до неї звернулося подружжя [PERSON] та [PERSON], які спочатку взяли перелік документів, а вже 05 вересня 2009 року прибули в приміщення нотаріальної контори, де [PERSON] уклала із [PERSON] оспорюваний договір. [PERSON] підписав заяву про те, що він знає, що будинок належить дружині, і він претензій немає до укладеного договору. Також нотаріус [PERSON] повідомила суду, що при укладенні договору допустилася помилки, при зазначенні форми власності будинку, який знаходиться в м.Болехів, вул. Харківська, 38, Івано-Франківської області, вказавши спільна сумісна власність. У 2013 році при внесенні відомостей у реєстр нерухомого майна, замітила дану помилку, а тому здійснила виправлення - на приватну власність. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] належним чином доглядав як за [PERSON], так і за [PERSON]І, носив продукти, їжу, позивач щонеділі харчувався у відповідача дома. Також зазначив, що особисто помогав [PERSON] робити благоустрій на подвір'ї, косити сіно. В будинку здійснювала прибирання теща [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що бачили як [PERSON] регулярно підвозив продукти харчування до [PERSON] і [PERSON] та доглядав за ними. Також зазначили, що [PERSON] завжди був неохайним чоловіком. Свідок [PERSON], який біля будинку позивача є власником та продавцем магазину, повідомив суду, що [PERSON] і [PERSON] пропонували йому укласти договір довічного утримання, проте він відмовився. [PERSON] тричі на місяць заїжджав в магазин по продукти для [PERSON] і здійснював покупки на суми близько 250-300грн.кожного разу. В автомобілі [PERSON] бачив два-три термоси із гарячою їдою для [PERSON] [PERSON] майже кожного дня заходив до магазину, продуктів харчування не купляв, хвалився, що йому добре живеться на утриманні відповідача. Ніколи ні [PERSON], ні [PERSON] не скаржилися на утримання [PERSON]. Зазначив, що він допомогав [PERSON] різати дерева, косити сіно на подвір'ї [PERSON] Похорон [PERSON] та поминки організував і оплатив відповідач. Також свідок [PERSON] пояснив суду, що у будинку [PERSON] і [PERSON] завжди був безлад, бо це були люди, які не любили порядку. Охарактеризував позивача, як особу, яка за собою не слідкує, неохайний, та брудний, збирав і ніс додому всякий непотріб, коробки. Свідок [PERSON]Й, працююча медсестрою, повідомила суду, що коли захворіла [PERSON] відповідач привозив до неї, щоб робити уколи, а також возив [PERSON] до лікарні. Свідок [PERSON] пояснив, що він на прохання [PERSON] здійснював роботи на подвір'ї [PERSON], робив паркан, косив і складав сіно, рвав яблука, рубав дрова, два роки назад білив у хаті.Також підтвердив, що відповідач здійснював утримання [PERSON] та возив йому їжу і продукти харчуваня. Суд не бере до уваги покази свідка [PERSON], оскільки вона не могла вказати на джерело інформації, якою володіє. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що\~\~кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В судовому засіданні встановлено, що 24 листопада 1973 року [PERSON], [INFO] одружився з [PERSON], 01.03.1934року народження, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). [PERSON] належав жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по вул. Харківській, 38 в м. Болехові, що підтверджується справкою від 09.09.1954 року (а.с.44), копією свідоцтва про право власності на жилий будинок від 29 січня 1971 року (а.с.45а). 05 вересня 2009 року між [PERSON] (дружиною позивача [PERSON]І.) та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.4-5, 55-56). Пунктом 1 Договору визначено, що [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві спільної сумісної (виправлено «приватної») власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами - надалі домоволодіння за № 38, що знаходиться за адресою: м. Болехів, вул. Харківська, Івано-Франківської області, а взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача та її чоловіка [PERSON] утриманням довічно, а у разі втрати здоровя також довічно доглядом. Згідно п.11 Договору за згодою сторін обовязок [PERSON] по наданню Відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: 1) забезпечення їх житлом шляхом збереження права безоплатного по життєвого проживання у відчужуваному домоволодінні; 2) забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід, вечеря) за раціоном, який складає лікар. При цьому сніданок має бути приготовлений не пізніше 10 години, а вечеря не пізніше 19 години. Вартість продуктів визначається виходячи з середніх цін на продукти у період їх придбання; 3) забезпечення придатним до носіння одягом та взуттям; 4) здійснення догляду та надання необхідної допомоги; 5) надання побутових послуг ( прання постільної білизни, послуги перукарні, ремонт побутової техніки один раз в місяць); 6) забезпечення потреб у відпочинку та прогулянці; 6) забезпечення щотижня, не пізніше пятниці, готівкою у сумі, яка має бути не меншою одного неподаткового мінімуму доходів громадян; 7) забезпечення належними лікувальними засобами; 8) забезпечення послугами адвокатів та нотаріусів. В п.15 Договору засвідчено сторонами договору, що він відповідає дійсним намірам сторін, не носить характеру мнимої та удаваної угоди, а також не є зловмисною угодою (а.с.4-5,55-56). Згідно долученої до договору довічного утримання від 05 вересня 2009 року заяви [PERSON], вбачається, що позивач при укладенні оскаржуваного договору, повідомляє всіх зацікавлених осіб в тому, що будинок з господарськими будівлями та спорудами за №38 що знаходиться за адресою: м. Болехів, вул. Харківська, Івано-Франківської області, є особистою приватною власністю його дружини [PERSON] 01.03.1934р.н. і вона має всі права власника щодо вільного розпорядження вказаним майном. Також у заяві [PERSON] зазначив, що претензій до [PERSON] (відчужувача) та [PERSON] (набувача) не має майнових і немайнових і в майбутньому перед'являти не буде. Під чим підписався (а.с.61). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, представники позивача та позивач, зазначали, що [PERSON] не був присутнім при укладенні договору довічного утримання 05 вересня 2009 року і заяви, що він ознайомлений із змістом даного договору і претензій до нього немає, не підписував. Дана заява є підробленою (а.с.61). В силу ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд розяснив позивачу та його представникам право заявляти клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, а відтак вони клопотань про призначення експертизи щодо неналежності підпису у заяві не заявляли. Свідком по справі приватним нотаріусом [PERSON] було підтверджено те, що особисто [PERSON] з паспортом був присутній у нотаріальній конторі при укладенні оспорюваного договору, 05 вересня 2009 року, про що підписав відповідну заяву. Суд критично оцінює, посилання представників позивача на те, що приватним нотаріусом [PERSON] із грубим порушенням законодавства, яке регулює вчинення\~\~нотаріальних\~\~дій (чинного на момент укладення), здійснено самостійно виправлення у договорі довічного утримання від 05 вересня 2009 року форми власності домоволодіння із спільної сумісної на приватну. Оскільки, дані факти не можуть служити підставою для задоволення позовних вимог, бо відчужувач, а також набувач, які звернулися до нотаріуса для укладення договору, не мають відношення до порядку організації роботи нотаріуса, та не несуть відповідальність за його дії чи бездіяльність. Самі по собі допущені помилки нотаріусом при укладенні договору не можуть бути безумовною підставою для розірвання чи визнання цього документу недійсним, оскільки це призводить до порушення правил статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Представник Реєстраційної служби Болехівського міського управління юстиції [PERSON], зазначив, що в 2013 році при здійсненні реєстрації договору довічного утримання від 05 вересня 2009 року, проведено перевірку відомостей про реєстрацію іншого речового права, відомостей про державну реєстрацію іпотек, відомостей про державну реєстрацію обтяжень, а також інформації про об'єкт нерухомого майна (а.с.80-83). Згідно даних реєстрів домоволодіння по вул.Харківська, 38, м.Болехів перебувало у особистій приватній власності [PERSON], відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно(а.с.57). Тому, допущена нотаріусом під час укладення оспорюваного договору помилка, не може бути підставою для зміни волі відчужувача. Суд вважає неналежним доказом додані в судовому засіданні представником позивача фотографії побудових умов та стану домоволодіння в якому проживає [PERSON], оскільки на фотокартках відсутня дата виготовлення, а також прив'язка до місця де здійснювалося фотографування (а.с.34-43). Відповідно до вимог ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру, або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації (ч.2 ст.745 ЦК України). Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до вимог статті 334 цього Кодексу (ст.748 ЦК України). В ч.4 ст.334 ЦК України вказано, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Відповідно до ч. 2 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Як вбачається із матеріалів справи, відчужувач [PERSON] померла 30 грудня 2013 року (а.с.6). З моменту укладання договору довічного утримання та до своєї смерті померла, з позовом про його розірвання до суду не зверталася. Цивільним законодавством не передбачено можливість розірвання договору довічного утримання на підставі рішення суду після припинення його з передбачених законом підстав, а також не передбачено наслідків розірвання договору довічного утримання після смерті відчужувача. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставинні, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з огляду на те, що у зв'язку із смертю відчужувача договір довічного утримання припинився, приходить до висновку, що вимога позивача є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного, ст. 11, 15, 16, 744, 745, 755 ЦК України,

Outcome: dismissed