Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності, мотивуючи позовні вимоги тим, що 29.07.1998 року Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності: йому, - [PERSON] та відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Право власності згідно свідоцтва про право власності на житло було зареєстровано Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 14.03.2006 року, номер запису 7985, в книзі 125, на сторінці 121. [INFO] помер [PERSON] , а його 1/5 частка квартири [ADDRESS] , була успадкована його донькою - відповідачкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.03.2013 року, реєстровий номер 4-233, виданим Назарчук Г.Я., державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори. Право власності на успадковану частку за [PERSON] було зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 28.03.2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29704673101. З метою відчуження, а саме посвідчення договору дарування своєї частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , він звернувся до нотаріуса, яким йому було роз`яснено про необхідність першочергового посвідчення договору про визначення часток квартири, яка перебуває у спільній сумісній власності. Під час підготовки всіх документів, ним було запропоновано всім співвласникам квартири [ADDRESS] посвідчити договір про визначення часток. Перед посвідченням договору нотаріусом було зроблено перевірки у відповідних реєстрах, в тому числі у Єдиному реєстрі боржників та було виявлено, що відомості про одного зі співвласників, а саме про [PERSON] внесені до даного реєстру. Досягти згоди з відповідачем [PERSON] щодо врегулювання даного питання не вдалося. Невизначеність часток співвласників квартири [ADDRESS] позбавляє його права у встановленому законом порядку розпорядитися своєю власністю на свій розсуд, зокрема укласти на частку квартири договір дарування. Посилаючись на норми законодавства, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 30.06.2020 р. відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, від останнього до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від останніх до суду поступили письмові заяви з клопотанням справу розглянути в їх відсутність, позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти задоволення позову. У відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до довідки №23/17080 про реєстрацію місяця проживання особи та паспорта громадянина України (а.с.7-8). Згідно свідоцтва про право власності на житло Департамента житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради від 29.07.1998 року, квартира що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності: позивачу - [PERSON] , відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Право власності згідно свідоцтва про право власності на житло було зареєстровано Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 14.03.2006 року, номер запису 7985, в книзі 125, на сторінці 121 (а.с.14), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.15). У відповідності до технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , загальна площа квартири складає 107,20 кв.м., в тому числі чотири житлові кімнати площею 81,90 кв.м. (а.с.9-13). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2013 року, реєстровий номер 4-233, виданим державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Назарчук Г.Я., після смерті [INFO] [PERSON] , його 1/5 частки квартири [ADDRESS] , успадкувала його донька [PERSON] (а.с.16). Відповідачкою [PERSON] було зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 28.03.2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29704673101, право власності на успадковану частку 1/5 частки квартири [ADDRESS] (а.с.17). Позивач [PERSON] звертався до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвої Н.В., з метою відчуження, а саме посвідчення договору дарування своєї частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де йому було роз`яснено про необхідність першочергового посвідчення договору про визначення часток квартири, яка перебуває у спільній сумісній власності. Перед посвідченням договору нотаріусом було зроблено перевірки у відповідних реєстрах, в тому числі у Єдиному реєстрі боржників та було виявлено, що відомості про одного зі співвласників, а саме про [PERSON] внесені до даного реєстру (а.с.18 -19). Крім того, позивачем [PERSON] було запропоновано всім співвласникам квартири [ADDRESS] посвідчити договір про визначення часток, проте не всі відповідачі погодилися. Перешкодою позивачу в укладанні договору дарування стало те, що майно знаходиться у спільній сумісній власності без визначення часток кожного із співвласників. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, передбачено ст. 16 ч.1 ЦК України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ст.316 ч.1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 ч.1, 2 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ч. 1 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. У відповідності до ст. 370 ч. 2 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Передбачено ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, слід визначити, що частки сторін рівні, та їм належить по 1/5 частки квартири [ADDRESS] та припинити право спільної сумісної власності позивача та відповідачів на квартиру. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved