Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до договору дарування від 12 травня 2018 року він є власником квартири [ADDRESS] . У належній позивачу квартирі зареєстрована [PERSON] , яка є колишнім власником квартири, а також [PERSON] та [PERSON] , які є членами сім`ї колишнього власника квартири. Відповідачі не проживають за вказаною адресою з травня 2018 року. Фактичне місце проживання відповідачів невідоме. Реєстрація відповідачів у належній позивачу квартирі порушує його право на володіння та користування належною йому власністю, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, направив заяву в якій просив слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення про їх виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про розгляд справи за їх відсутності від відповідачів не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 24.10.2019 згідно ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування квартири від 20 травня 2018 року (а.с. 6-8). У вказаному будинку на даний час зареєстровані колишній власник квартири [PERSON] та члени її сім`ї - [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9), які були зареєстровані у вказаній квартирі з 19 травня 2016 року. Вказані особи не належать до членів сім`ї позивача та були зареєстровані в спірній квартирі як власник та члени сім`ї власника. Згідно довідки квартального комітету Пирятинської міської ради № 674 від 19 вересня 2019 року, [PERSON] 12.05.2018 придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] . Колишній власник вказаної квартири [PERSON] в даній квартирі не проживає майже 10 років (а.с. 16). Згідно ст. 150 Житлового кодексу (далі - ЖК) України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є обґрунтованими, оскільки відповідач [PERSON] втратила право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] в зв`язку з припиненням права власності на нього. Стосовно вимог позивача в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд зазначає наступне. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника (інших осіб, які отримали право користування житлом з його згоди) у випадку зміни власника. Виникнення права члена сім`ї власника будинку (інших осіб) на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право члена його сім`ї на користування цим будинком. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Право власності [PERSON] на житлове приміщення по [ADDRESS] припинилося унаслідок укладення вищевказаного договору дарування квартири. Оскільки позивач набув право власності на вищевказану квартиру у порядку дарування, то припинено також право користування житлом колишнього власника відповідача [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] , які отримали таке право за волею попереднього власника квартири. Таким чином, оскільки реєстрація відповідачів у спірному житловому приміщенні заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним йому житлом, позовні вимоги щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved