Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обгурунтування позову вказав, що на підставі виконавчого листа №2-1036 від 08.04.2011 р., який виданий Сквирським районним судом з нього [PERSON] стягувались аліменти на користь [PERSON] , а також на підставі виконавчого листа №2-475 від 02.07.2001 р. виданого Сквирським районним судом з нього стягувались аліменти на користь [PERSON] . 15.12.2019 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві виніс постанови від 15.12.2014 р. про закінчення виконавчих проваджень про стягнення аліментів в зв`язку з закінченням строку для передбаченого даного виду стягнення та направив дані постанови до органу, що видав виконавчий документ, тобто до Сквирського районного суду Київської області. В серпні місяці 2017 року при оформленні субсидії позивачу [PERSON] стало відомо, що 1\\2 частина житлового будинку [ADDRESS] , яка належить йому на праві приватної власності перебуває під арештом, який був накладений на підставі постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Сквирського районного управління юстиції від 24.05.2011 р. Звернувшись до Сквирського РВ ДВС з заявою про зняття арешту з майна, яке належить позивачу на праві власності, він отримав відмову з тих підстав, що в нього рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 24 472,43 грн. Однак, згідно Звітів ТОВ «Альянс Холдинг», де позивач працював, про здійсненні відрахування та виплати, заборгованості щодо стягнення аліментів на користь [PERSON] та [PERSON] немає, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд: Скасувати арешт та заборону здійснювати відчуження майна, яке належить йому - [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , який поживає по [ADDRESS] , накладений постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Сквирського районного управління юстиції від 24.05.2011 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутність та без фіксування судового засідання технічними засобами, позов підтримав в повному обсязі (а.с. 45). Представник відповідача Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що у постановах про закінчення виконавчих проваджень від 15.12.2014 року державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві відомості про зняття арешту з майна відсутні, крім того у постановах зазначена наявна заборгованість по сплаті аліментів в сумі 24 472,43 грн. та 25 370,93 грн. (а.с.33,34). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення (а.с. 31), причини неявки суду не повідомила. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву в якій вказала, що не заперечує проти задоволення позову, претензій щодо заборгованості по сплаті аліментів до позивача не має та просить провести розгляд справи у її відсутність (а.с. 41). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна. Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа №2-475 від 02.07.2001 року виданого Сквирським районним судом Київської області з [PERSON] стягувались аліменти на користь [PERSON] та на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частини його доходів на кожну дитину (а.с.8 - 10). На підставі виконавчого листа №2-1036 від 08.04.2011 року, який виданий Сквирським районним судом Київської області з [PERSON] стягувались аліменти на користь [PERSON] , що підтверджується копією постанови від 07.10.2011 року, яка винесена державним виконавцем Дегтярьовою Ю.С. (а.с.11). 24.05.2011 року заступником начальника ВДВС Сквирського РУЮ Погорелюк М.А. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.13). 27.02.2012 року державним виконавцем Цапенко С.М. ВДВС Солом`янського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів (а.с.14). Відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплати, який видано ТОВ «Альянс Холдинг» судом вбачається, що заборгованості по аліментах, які стягувалися за виконавчим провадженням №29120119 на користь [PERSON] не має (а.с.15). Відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплати, який видано ТОВ «Альянс Холдинг» судом вбачається, що заборгованості по аліментах, які стягувалися за виконавчим провадженням №31435400 на користь [PERSON] не має (а.с.16). 15.12.2019 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві виніс постанови від 15.12.2014 року про закінчення виконавчих проваджень №29120119 та № 31435400 про стягнення аліментів в зв`язку з закінченням строку передбаченого для даного виду стягнення та направив дані постанови до органу, що видав виконавчий документ, тобто до Сквирського районного суду Київської області (а.с.20,21). В серпні місяці 2017 року при оформленні субсидії позивачу [PERSON] стало відомо, що 1\\2 частина житлового будинку [ADDRESS] , яка належить йому на праві приватної власності перебуває під арештом, який був накладений на підставі постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Сквирського районного управління юстиції від 24.05.2011 року, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.26). Звернувшись до Сквирського РВ ДВС з заявою про зняття арешту з майна, яке належить позивачу на праві власності, [PERSON] отримав відмову з тих підстав, що в нього рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 24 472,43 грн. та рекомендовано звернутися до суду з позовом про звільнення майна з - під арешту (а.с.22). Однак, згідно Звітів ТОВ «Альянс Холдинг», де позивач працював, про здійсненні відрахування та виплати, заборгованості щодо стягнення аліментів на користь [PERSON] та [PERSON] немає (а.с. 15,16). Згідно із ч. 1 ст. 50 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження», який діяв на час накладання арешту на майно позивача та втратив чинність на підставі Закону № 1404 - VIII від 02.06.2016 року у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 зазначеного Закону у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Судом встановлено, що при винесені державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження не в повній мірі дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а саме арешт накладений державним виконавцем на майно позивача знятий не був. Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої безпідставне обмеження у праві володіння, користування та розпорядження майном є порушенням права на мирне володіння майном, передбаченого ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до вимог ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, арешт Ѕ частини будинку, який належить на праві приватної власності позивачу по справі, порушує його права та законні інтереси, оскільки унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що позивачем доведені обставини на які він посилається в позовній заяві належними та допустимими доказами, суд вважає за необхідне задовольнити дані позовні вимоги. Вимога позивача не порушує нічиїх прав та обов`язків і не суперечить вимогам діючого законодавства, Конституції України. На підставі викладеного та

Outcome: approved