Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просить суд визнати за ним право власності на ? частину будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, що використовувалися для будівництва та реконструкції 3/5 частин домоволодіння, розташованого за адресою: 1-й Пересипський узвіз, м. Одеса, а саме щодо проведення будівельних та ремонтних робіт стосовно житлового буд. літ. «А», «А1» загальною площею 53,3 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м, та гаражу літ. «Я» площею 40,7 кв. м. В подальшому [PERSON] уточнив позовні вимоги до [PERSON], просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, що використовувалося для будівництва та реконструкції 3/5 частин домоволодіння, яке розташовано за адресою: м. Одеса, 1-й Пересипський узвіз, № 7, а саме на цеглу, пісок, цемент, щебінь, каміння, арматуру, деревину, шифер, плитку надвірну, плитку для внутрішнього оздоблення будинку, двері міжкімнатні, двері в підвал, двері в літню кухню, металопластикові вікна, гіпсокартон, шпаклівка, каркаси із металу (квадратні труби), керамзит, пінопласт, вагонку, підкладні листи під вагонку, шпалери, фарбу для внутрішнього оздоблення, лінолеум, труби для системи опалення, радіатори для системи опалення, газовий котел для системи опалення, АГВ, ворота гаражні, ворота у двір, калітка у двір, каркас металевий (під виноград), бетонні кільця (для колодязю), перекриття металеві (для колодязю), гідрофор (для колодязю), інші будівельні матеріали, обладнання та майно, що були використані під час проведення будівельних та ремонтних робіт (реконструкції) житлового буд. літ. «А», «А1» загальною площею 53,3 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, та гаражу літ. «Я» площею 40,7 кв. м. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 02 серпня 1097 року між [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]В.) був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Ленінської районної адміністрації Одеської міської ради народних депутатів, актовий запис № 188. Від шлюбу є двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2013 року по справі № 523/14926/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 08 листопада 2013 року. До реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON], відповідачка [PERSON] за договором дарування, який був укладений 26 травня 1997 року, набула у власність 3/5 частин домоволодіння № 7 по 1-му Пересипському узвозі в м. Одесі. За зазначеним договором дарування від 26.05.1997 року, [PERSON] набула право власності на буд. літ. «А», «а», відповідно до схематичного плану садибної ділянки за адресою: м. Одеса, 1-й Пересипський узвіз, буд. 7, який є частиною Інвентаризаційної справи БТІ станом на 07 березня 1990 року, копія якого міститься в матеріалах Висновку експертного дослідження № 454/1 з визначення ринкової вартості 3/5 частки житлового будинку з надвірними спорудами в складі літ. «А», «Я», VI, VII, № 12, розташованих на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, 1-й Пересипський узвіз, № 7, від 20 січня 2015 року. Позивач вказує про те, що до народження сина, а саме до 26 квітня 1998 року [PERSON] та [PERSON] разом проживали у матері позивача в житловому будинку № 9 по вул. Обривистій в м. Одесі, а після народження сина переїхали до домоволодіння № 7 по 1-му Пересипському узвозі в м. Одесі (фактично - буд. літ. «А», «а»), зареєстрували там своє місце проживання та разом проживали до недавнього часу, починаючи з грудня 2016 року [PERSON] створює перешкоди в доступі [PERSON] до будинку - змінює замки та інше. У звязку з тим, що належна відповідачу частина домоволодіння знаходилася в незадовільному стані та враховуючи необхідність покращення житлових умов [PERSON] за рахунок його власних коштів особисто та за допомогою найманих працівників, у період з 2001 року по 2007 роки, було проведено реконструкцію старого будинку, а також здійснено добудову до будинку та будівництво гаражу. Внаслідок проведення реконструкції істотно збільшилася площа будинку, який у схематичному плані 1990 року зазначений під літ. «а». Дана обставина може бути встановлена за допомогою порівняльного аналізу матеріалів інвентаризаційної справи БТІ від 07 березня 1990 року та технічного паспорту на житловий будинок від 12 серпня 2010 року. Зокрема, в абрисі технічного паспорту на житловий будинок від 12 серпня 2010 року вказано площу добудови будинку, який в інвентаризаційній справі БТІ від 07 березня 1990 року значиться за літ. «а». Крім того, даний будинок після його добудови в плані, що є складовою технічного паспорту на житловий будинок від 12 серпня 2010 року, вже значиться за літ. «А1». Так, у процесі реконструкції було проведено наступні роботи: по будинку літ. «А»: обладнання ванної кімнати, підвід води, відвід каналізації, штукатурка стін та заливка підлоги (кухня, житлова кімната, ванна кімната), приклеювання плитки, шпалер, лінолеуму, встановлення водяного опалення, встановлення електричного котла, подальше переобладнання опалення та встановлення АОГВ, посилення фундаменту старого будинку з обох боків, заливка бетонних огорож у дворі, демонтаж даху та стін кухні, риття та заливка фундаменту ,для добудованої кімнати та нової кухні з коридорами, посилення та утеплення кладки старого будинку, кладка стін добудови, демонтаж даху старого будинку, заливка залізобетонного армованого «поясу» для зєднання старої та нової кладки (старого будинку і нової добудови), побудова нового даху на обидві будівлі, встановлення пластикових вікон на горищі, встановлення водостоків, штукатурка нової будівлі ззовні та всередині, покриття будинку зовні декоративною штукатуркою під «шубу», заливка залізобетонної підлоги в новій добудові, встановлення гіпсокартонової стелі, обладнання електромережі в домі, повне переобладнання водяного опалення з урахуванням перебудови, встановлення радіаторів, водяного насосу для опалення, штукатурка старої частини стін всередині житлової кімнати, встановлення пластикових вікон у всіх кімнатах, інші внутрішні декоративні роботи; -по гаражу літ. «Я»: риття та заливка фундаменту, яке проводилося з ускладненнями (була виявлена неглибока катакомба), кладка стін з ракушняка, заливка передньої стінки гаражу та встановлення воріт, покрівля даху з використанням балок 150 * 100 см, крокви 80* 120 см, шиферу; -щодо встановлення паркану: демонтаж старого паркану власними силами, риття фундаменту, кладка паркану із силікатної цегли Херсонського силікатного заводу (із залученням сторонніх робітників), встановлення вихідної хвіртки; -роботи щодо облагородження прибудинкової території. На даний час будинки, які вказані у технічному паспорті на житловий будинок від 12 серпня 2010 року, вказані за літ. «А» та «А1», фактично є одним житловим будинком та використовуються саме таким чином, оскільки доступ до приміщень будинку за літ. «А» можливий виключно через будинок літ. «А1». Внаслідок проведених робіт істотно збільшилася площа домоволодіння, у тому числі житлова - сукупна площа двох будинків (літ. «А» та «А1») збільшилася на 19,1 кв. м, тобто на 64 % попереднього розміру будинку, у т.ч. збільшилася житлова площа на 13,3 кв. м. Окрім того, покращилися житлові умови, значно збільшилася вартість майна. Також у результаті добудови гаражу площа підсобних приміщень також збільшилася на 40,7 кв. м. Враховуючи те, що декларацію про готовність житлового будинку № 7 по 1-му Пересипському узвозі в м. Одесі було зареєстровано ДАБК в Одеській області 14 березня 2012 року, вказане майно вважається введеним в експлуатацію. Позивач вказує про те, що відповідно до письмового висновку експертного дослідження № 454/1 з визначення ринкової вартості 3/5 частки житлового будинку з надвірними спорудами в складі літ. «А», «Я», VI, VII, № 12, розташованих на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, 1-й Пересипський узвіз, № 7, від 20 січня 2015 року, згідно з яким ринкова вартість 3/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами в складі літ. «А», «Я», VI, VII, № 12, розташованих на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, 1-й Пересипський узвіз, станом на 10 грудня 2014 року становить 52,2 тис. доларів США або 816,9 тис. грн. Водночас висновком встановлено, що без урахування ремонтних робіт вартість даного майна склала би 19,7 тис. доларів США або 308,3 тис. грн. Отже, вартість будинку внаслідок проведення реконструкції із залученням коштів та трудових зусиль [PERSON] збільшилася на 508,6 тис гривень, тобто в 2,65 рази. Протягом усього часу перебування в шлюбі із [PERSON], [PERSON] працював, про що свідчать записи в трудовій книжці. Водночас [PERSON] не працювала, займалася доглядом за дітьми та веденням домашнього господарства, власні кошти в реконструкцію будинку не вкладала. [PERSON] звертався з позовом до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] частини домоволодіння 7 по 1-му Пересипському узвозу в м. Одесі у складі житлового будинку під літ. «А», «А1» загальною площею 53,3 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м та гаражу літ. «Я» площею 40,7 кв. м та про визначення частки [PERSON] в праві спільної сумісної власності на частину домоволодіння № 7 по 1-му Пересипському узвозі в м. Одесі з визнанням за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку під літ. «А», «А1» загальною площею 53,3 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м та на 1/2 частину гаражу літ. «Я» площею 40,7 кв. м. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, визнання майна особистою приватною власністю залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року, апеляційну скаргу представника відхилено, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2015 року залишено без змін. Суворовський районний суд м. Одеси, з висновками якого погодився і Апеляційний суд Одеської області, при ухваленні рішення від 26 червня 2016 року відмовив в задоволенні позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - Постанова) при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що до виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (абз. 1 ч. З ст. 331 ЦК України). На підставі зазначеного суд зробив висновок про те, що на час розгляду справи на нерухоме майно, яке є предметом спору, у встановленому законом порядку не виникло право власності, а тому особи, які його побудували, є власниками будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва. [PERSON], на думку суду, ставлячи питання про визнання спірної частини домоволодіння спільною власністю подружжя та його поділу, як на нерухоме майно, права на яке у встановленому законом порядку не виникло, обрав не правильний спосіб захисту свого цивільного права, що й стало підставою для відмови в задоволенні предявлених позовних вимогу повному обсязі. Водночас судом було зауважено, що зареєстрована декларація про готовність обєкту до експлуатації не є правовстановлюючим документом на підтвердження виникнення будь- яких прав у сторін по справі саме на обєкт нерухомості. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки. У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. В результаті проведеної реконструкції домоволодіння значно збільшилося в вартості, водночас будівельні матеріали, обладнання та інше майно, що було використане для проведення реконструкції є спільною сумісною власністю, оскільки придбалося [PERSON], [PERSON] під час перебування в шлюбі. Так як рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року, які набрали законної сили та мають преюдиційне значення для вирішення цієї справи в розумінні ч. 3 ст. 61 ЦПК України, встановлено, що [PERSON] П.1. та [PERSON]В, є власниками будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, що використовувалися для будівництва та реконструкції цього майна. Проте [PERSON] не визнає право власності [PERSON] на зазначене майно, не допускає його до будинку, який де-юре наразі є сукупністю будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, а також всіляко створює йому перешкоди в користуванні належним йому майном. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнену позовну заяву, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Пояснив суду про те, що позивач [PERSON] в уточненій позовній заяві, посилається на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2015 року у справі №523/7748/14-ц, яке залишено у силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року та зазначає, що у вказаних рішеннях судом встановлено: «[PERSON] та [PERSON] є власниками будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, що використовувалися для будівництва та реконструкції цього майна». Однак, предметом спору у суді було визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток у спільній сумісній власності та визнання майна особистою приватною власністю, суд не визнавав права власності на будівельні матеріали, обладнання та інше майно, що використовувалися для будівництва та реконструкції 3/5 частин домоволодіння, розташованого за адресою: 1-й Пересипський узвіз, буд. 7, у м. Одесі. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2015 року, базувалося на нормах матеріального права, які відносяться до самочинного будівництва, а саме зазначалося, що «у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти, не є обєктами права власності (ч.2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.» Таким чином, судом при розгляді цивільної справи №523/7748/14-ц було встановлено, що спірне майно є самочинним будівництвом. Вказаний висновок, також знайшов своє відображення і у рішеннях апеляційної від 07 грудня 2016 року та касаційної інстанції від 24 квітня 2017 року. Юридична природа самочинного будівництва поширюється на осіб, які не мають юридично оформлених титулів на земельну ділянку або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту. Представник відповідачки вказує про те, що будівництво та реконструкція, які були проведені з 2002 по 2007 рік в 3/5 частинах домоволодіння, розташованого за адресою: 1-й Пересипський узвіз, буд. 7, у м. Одесі є самочинним будівництвом, оскільки проводилося без дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт. А відтак враховуючи норми ст. 376 ЦК України, а також рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2015 року у справі №523/7748/14-ц, яке залишено у силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року, яким встановлено, що нерухоме майно яке було предметом спору - є самочинним будівництвом. Представник відповідачки зазначив про те, що позивач не вірно визначився з правовою нормою, яка підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами при визнанні права власності на ? частину будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, яке було використано у процесі будівництва та реконструкції 3/5 частин домоволодіння, розташованого за адресою: 1-й Пересипський узвіз, буд. 7, у м. Одесі, посилаючись при цьому на ч.3 ст. 331 ЦК України. До правовідносин, пов'язаних з самочинним будівництвом не застосовуються положення ст. 331 ЦК України на які посилається позивач - такі відносини регулюються ст. 376 ЦК України, яка не допускає визнання права власності на конструктивні елементи, будівельні матеріали та інше майно, що використовується у процесі самочинного будівництва нерухомого майна. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, вислухавши свідків [PERSON], [PERSON], Христо - [PERSON], [PERSON], суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що 02 серпня 1997 року, відділом РАГС Ленінської районної адміністрації Одеської міської ради народних депутатів, актовий запис № 188, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]В.) (а.с.8); Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2013 року, по справі № 523/14926/13-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 08 листопада 2013 року (а.с.13); Від шлюбу є двоє дітей: син [PERSON],[INFO] та донька [PERSON], [INFO] (а.с.9,10); Відповідно до договору дарування від 26.05.1997 року, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] є власником 3/5 частин домоволодіння № 7 по 1-му Пересипському узвозі в м. Одесі, який в цілому складається з трьох житлових будинків загальною площею 105,7 кв.м., розташованих на земельної ділянці розміром 916 кв.м. (а.с.14); Відповідно до висновку експертного дослідження ТОВ ОФ «Инюг-експертиза» № 454/1 від 20.01.2015 року, ринкова вартість 3/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами в складі літ. «А», «Я», VI, VII, № 12, розташованих на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, 1-й Пересипський узвіз, станом на 10 грудня 2014 року становить 52,2 тис. доларів США або 816,9 тис. грн. Ринкова вартість 3/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами в складі літ. «А», «Я», VI, VII, № 12, розташованих на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, 1-й Пересипський узвіз без урахування ремонтних робіт, станом на 10.12.2014 року складає 19,7 тис. доларів США або 308,3 тис. грн. (а.с.15-55); Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2015 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання майна особистою приватною власністю залишено без задоволення. Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. В рахунок грошової компенсації належної [PERSON] права власності на 8/100 частин квартири [ADDRESS] стягнуто з [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 49563,07 гривень, припинено право спільної сумісної власності на вказану квартиру, залишивши її в особистій приватній власності [PERSON]. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 10 000 гривень, припинивши право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на вказаний транспортний засіб, залишивши його в особистій приватній власності [PERSON]. Зобовязано [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належним [PERSON] на праві власності будинком №7 по вулиці Перший Пересипьский узвіз в м. Одесі шляхом звільнення житлового приміщення. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовій збір в розмірі 559,23 гривень (а.с.56-62); Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року, апеляційну скаргу представника відхилено, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2015 року залишено без змін (а.с.63-68); Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст.376 ЦК України\~самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту,перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4\~постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»\~(далі - Постанова) при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що до виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (абз. 1 ч. 3\~ст. 331 ЦК України). Відповідно до\~ст.331 ЦК України, \~право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15. Судом встановлено, а також вбачається із матеріалів цивільної справи , про те, що в період шлюбу, позивач [PERSON] зі згоди [PERSON] провів реконструкцію 3/5 частин домоволодіння, здійснив добудову до будинку та будівництво гаражу з будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, що використовувалося для будівництва та реконструкції домоволодіння №7 по вулиці Перший Пересипський узвіз в м. Одесі. Відповідно до письмового висновку експертного дослідження ТОВ ОФ «Инюг-експертиза» № 454/1 від 20.01.2015 року, домоволодіння №7 по вулиці Перший Пересипьский узвіз в м. Одесі, яке розташовано на земельній ділянці 944 кв.м., складається з будівель: -літ. «А», «Б», «В»- житловий будинок; -літ. «Д», «Л», «Т», «Х»,- сарай; - літ. «З», «К», «Р»- літня кухня; - літ. «Ю»- котельня; - літ. «С»- уборна; - літ. «Я»- гараж; - І- VІ, VІІ, VІІІ мощіння; - №3-13- огорожа ( арк.сп.18); Вищевказане домоволодіння №7 по вулиці Перший Пересипский узвіз в м. Одесі, є предметом спору, на час звернення [PERSON] до суду із зазначеним вище позовом, право власності у відповідачки [PERSON] на спірне реконструйоване та перебудоване домоволодіння, у встановленому законом порядку не виникло, відтак особи які його побудували , є власниками будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, яке було використане ними в процесі будівництва. Згідно з розясненнями, які містяться у п.7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7\~„Про судову практику у справах про спадкування\~та у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 „Про практику застосування судами\~статті 376 Цивільного кодексу України\~(про правовий режим самочинного будівництва), право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Вони мають право на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Таким чином, будівельні матеріали, обладнання, та інше майно, що використовувалося для будівництва та реконструкції старого будинку, проведеної добудови до будинку, а також використовувалося в будівництві гаражу, у домоволодінні, яке розташовано за адресою: домоволодіння №7 по вулиці Перший Пересипський узвіз в м. Одесі - є майном, яке набуто сторонами під час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Відповідно до ч.2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, що використовувалося для будівництва та реконструкції 3/5 частин домоволодіння, яке розташовано за адресою: м. Одеса, 1-й Пересипський узвіз, № 7, а саме на цеглу, пісок, цемент, щебінь, каміння, арматуру, деревину, шифер, плитку надвірну, плитку для внутрішнього оздоблення будинку, двері міжкімнатні, двері в підвал, двері в літню кухню, металопластикові вікна, гіпсокартон, шпаклівка, каркаси із металу (квадратні труби), керамзит, пінопласт, вагонку, підкладні листи під вагонку, шпалери, фарбу для внутрішнього оздоблення, лінолеум, труби для системи опалення, радіатори для системи опалення, газовий котел для системи опалення, АГВ, ворота гаражні, ворота у двір, калітка у двір, каркас металевий (під виноград), бетонні кільця (для колодязю), перекриття металеві (для колодязю), гідрофор (для колодязю), інші будівельні матеріали, обладнання та майно, що були використані під час проведення будівельних та ремонтних робіт (реконструкції) житлового буд. літ. «А», «А1» загальною площею 53,3 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, та гаражу літ. «Я» площею 40,7 кв. м. - підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved