Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача борг в сумі, еквівалентній 2392 доларів США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15 березня 2012 року відповідач позичила у нього валютні цінності в сумі 2000 доларів США строком до 15 березня 2013 року, на підтвердження чого згідно ст. 1047 ЦК України відповідачем була видана позивачу розписка позичальника. У зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення позивачу грошових коштів, ним 25 листопада 2013 року на адресу відповідача була направлена вимога про повернення боргу за розпискою від 15 березня 2012 року, сплату процентів за користування позиченими коштами та трьох відсотків річних. Позивач в судове засідання не з'явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини своєї не явки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів, та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, 15 березня 2012 року позивач надав [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, про що відповідачем було складено і підписано боргову розписку. Згідно умов вищевказаної розписки відповідач зобов'язалася повернути борг у строк до 15 березня 2013 року (а.с. 7). В установлений термін відповідач боргу не повернула. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач зобов'язання з повернення позики у строки, визначені сторонами, не виконала, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 2392 доларів США. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Окрім того, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інших розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного, позивачем обґрунтовано пред'явлено до стягнення процентів у розмірі облікової ставки Національного банку України та трьох процентів річних від простроченої суми, що за період з 15.03.2012 року по 02.06.2014 року складає 320 доларів США та 72 долари США відповідно, а разом з основною сумою боргу в розмірі 2000 доларів США становить 2392 доларів США. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] заявлені обґрунтовано, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, в зв'язку з чим підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 2392 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 33 224 грн. 88 коп. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved