Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд до Копичинецької міської ради з позовом про скасування рішення виконавчого комітету Копичинецької міської ради від 16.05.1985 року та права власності, посилаючись на те, що цим рішенням без його відому на його ім'я оформлено право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Вважає це рішення виконавчого комітету незаконним, оскільки зазначений будинок ніколи не відносився до колгоспного двору. Просить поновити йому строк звернення до суду. В судовому засіданні [PERSON], представник позивача згідно довіреності [PERSON], представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги. Від представника відповідача Копичинецької міської ради надійшли заяви про невизнання позовних вимог, розгляд справи у відсутності представника відповідача. Третя особа [PERSON] надіслала заяву, просить суд відмовити в позові за безпідставністю, розгляд справи проводити у її відсутності. Суд заслухавши пояснення позивача [PERSON], представників позивача [PERSON], адвоката [PERSON], дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Копичинецької міської ради від 16.05.1985 року вирішено оформити право власності на цілий житловий будинок в [ADDRESS] за [PERSON]. Із цього рішення вбачається, що цей будинок належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON], який помер [INFO], а по його смерті головою стала його дружина [PERSON], яка померла [INFO], внаслідок чого двір припинив зв'язок колгоспу, а будинок в цілому перейшов онуку [PERSON], як бувшому і останньому члену колгоспного двору. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності від 28.03.1962 року, свідоцтвом про смерть, довідкою колгоспу і актом обстеження від 14.10.1985 року. (а.с.3). Як встановлено в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи [PERSON] 12 серпня 2003 року подарував [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] (а.с.107). Правомірність укладення договору дарування було предметом розгляду в судах трьох інстанцій. [PERSON] є власником зазначеного домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1497396 від 17.09.2003 року. (а.с.108). Згідно рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 14.06.2012 року, ухваленого за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Гусятинського районного суду від 12 січня 2012 року по справі за позовом [PERSON] до Копичинецької міської ради, [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання неправомірним рішення Копичинецької міської ради від 16 травня 1985 року та скасування свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30 травня 1985 року, про поновлення строку позовної давності, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Гусятинського районного суду від 12 січня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. (а.с.111-112). Із змісту мотивувальної частини рішення слідує, зокрема, що «..у справі відсутні докази про те, що будинок по [ADDRESS] у 1976 році по спадщині перейшов власність [PERSON], а після смерті останньої у 1983 році увійшов до склад; спадщини. Натомість у справі наявні докази про те, що цей будинок відносився до майна колгоспного двору, останнім членом якого був [PERSON]…. Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Копичинської міської ради від 16 травня 1985 року вирішено оформити право власності на цілий житловий будинок в [PERSON] за [PERSON]. Із цього рішення вбачається, що цей будинок належав колгоспному двору… Відповідно до пояснень представника Копичинської міської ради прийняттю такого рішення передував акт та висновок Чортківського МЕТІ від 14 травня 1985 року. Із наявних у справі акта та Висновку про можливість реєстрації житлового будинку від 14 травня 1985 року, складених Чортківським міжміським бюро технічної інвентаризації (МЕТІ) вбачається, що житловий будинок в [PERSON] належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON], який помер [INFO]. По його смерті головою двору стала [PERSON] З часом з двору вибули дочка і зять [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] а залишились проживати голова двору [PERSON] та її внук [PERSON] У зв'язку із смертю [INFO] [PERSON] двір перейшов її внуку [PERSON] …зазначені докази вказують на те, що житловий будинок в [PERSON] належав колгоспному двору, останнім членом якого був [PERSON] і на якого правомірно після смерті голови двору було оформлено право власності.» (а.с.111-112). Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники посилались на те, що зазначений житловий будинок ніколи не належав до колгоспного двору, а перебував у приватній власності сім'ї [PERSON], після смерті яких його успадкувала [PERSON] (мати позивача [PERSON].) В обґрунтовані позову стороною позивача представлено: Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що подані на обґрунтування позову докази є новими, про те ці твердження не відповідають дійсності, оскільки зазначене вище рішення Копичинецької міської Ради депутатів трудящих від 27.03.1962 року та свідоцтво про право власності досліджувались судом при розгляді справи за позовом [PERSON] про скасування рішення виконавчого комітету Копичинецької міської Ради народних депутатів від 16.05.1985 року про оформлення права власності на житловий будинок. Окрім того, рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 14.06.2014 року встановлено відсутність доказів того, що зазначене домоволодіння в 1976 році після смерті [PERSON] по спадщині перейшло у власність [PERSON], а після смерті останньої в 1983 році перейшов до [PERSON]. Стороною позивача зазначені обставини не доведені і при розгляді справи за позовом [PERSON] про скасування рішення виконавчого комітету Копичинецької міської Ради народних депутатів від 16.05.1985 року про оформлення права власності на житловий будинок. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено при розгляді справи навіть якщо б зазначене домоволодіння і не мало б статусу колгоспного двору, то відповідно до ст.ст. 527-549 ЦК УРСР, що діяв на момент відкриття спадщини спадкоємець [PERSON] своїм проживанням зі спадкодавцем фактично вступив в управління спадковим майном та прийняв спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], [PERSON], а тому право його не порушено. Твердження сторони позивача про те, що він не давав згоди на визнання за ним права власності і не знав про спірне рішення виконкому ради 1985 року спростовується його подальшими діями по розпорядженню (відчуженню) зазначеного нерухомого майна, а саме оформлення договору дарування на ім'я третьої особи [PERSON] в 2003 році. Посилання сторони позивача на те, що оспорюване рішення виконкому послужило підставою для втрати ним та його матір'ю майна є не обґрунтованим, оскільки рішення виконавчого комітету Копичинецької міської Ради народних депутатів було винесено радою 16.05.1985 року, а розпорядився позивач належним йому домоволодінням, подарувавши його [PERSON] лише після спливу 18 років. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed