Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом 22.10.2020 року, в якому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину. За вказаною адресою з 16.01.2004 року зареєстрована [PERSON] (дружина позивача), як член сімї власника та продовжує бути зареєстрованої по теперішній час. . З 2016 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, виїхала з квартири на інше місце проживання, залишивши проживати разом з позивачем їх спільного сина, на утримання якого сплачує аліменти. Факт не проживання у квартирі підтверджується актом мешканців будинку [ADDRESS] . Позивач змушений сплачувати комунальні послуги, які також нараховуються і на відповідача, якими вона не користується та не сплачує. Відповідач не проживає у квартирі майже 4 роки, своєю реєстрацією чинить перешкоди позивачу здійсненні свого законного права як власника квартири на вільне користування, володіння та розпорядження нею. Ухвалою суду від 02.11.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 03.12.2020 року, постановленою на місці, підготовче провадження закрито з призначенням справи до судового розгляду ( а.с.27, п.15 журналу с/з). Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши заяву про розгляд справи за йог відсутності, пред`явлені вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час, місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про поважність причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що у судовому засіданні встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 69,8 кв.м., належної йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] виданого Управління житлово-комунального господарств міськвиконкому (а.с. 5) та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Лігута Л.В. (а.с. 6), зареєстровано в реєстрі за №2-3518. Право власності на квартиру зареєстроване за позивачем КП «Криворізьке БТІ» ДОР в реєстровій книзі №23п-60-60, що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №2351907 від 19.12.2003 року (а.с. 7) та документацією на квартиру (а.с. 7, 8-9). Як вказував позивач, що підтверджується довідкою з Криворізької об`єднаної довідково-інформаційної служби №29 від 16.10.2020 року (а.с.11) та відповіддю з адресно-довідкового органу (а.с.24) в житловому приміщенні значиться зареєстрованою з 16.01.2004 року та по теперішній час [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] та [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до акту від 15.10.2020 року, засвідченого ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.12), фактично [PERSON] в квартирі не проживає з 2016 року по теперішній час. Більш того, у вказаній квартирі проживає [PERSON] , разом з їх спільним сином [PERSON] , [INFO] на утримання якого рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.10.2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі ј частки з усіх видів її заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с. 18). В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10) Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві житловому приміщенні не проживає з 2016 року, добровільно обравши собі інше постійне місце проживання, перешкод в користуванні квартирою їй ніхто не чинив, в той час як реєстрація місця проживання відповідача створює позивачеві перешкоди в користуванні належною йому власністю, обмежуючи майнові права [PERSON] , який вимушений сплачувати за відповідача [PERSON] додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених ним вимог негаторного позову та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України, п.35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 840,80 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved