Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: місто Кропивницький, тупик Полтавський, 8. В обґрунтування позову зазначив, що він (позивач), відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 09.06.2004 року, є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м. Кропивницький, тупик Полтавський, 8. Вказав, що в зазначеному житловому будинку, окрім нього (власника будинку) та членів його родини, зареєстрований і [PERSON], однак з вересня 2016 року відповідач за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає, не несе витрат по утриманню житлового будинку. Де знаходиться відповідач на даний час йому (позивачу) не відомо. З огляду на зазначене та з посиланням на ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України, позивач просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в м. Кропивницький, тупик Полтавський, 8. В судовому засіданні позивач\~позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України шляхом надсилання судової повістки рекомендованим листом із повідомленням за адресою останнього зареєстрованого у встановленому законом порядку місця реєстрації. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON], спадкоємцем майна [PERSON], померлої 24.09.2003 року, є син [PERSON], спадкове майно складається з жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в місті Кропивницький, тупик Полтавський, 8, зареєстровано в реєстрі за № 1-1197. Зазначене речове право на обєкт нерухомого майна зареєстроване позивачем в ОКП «Кіровоградське ООБТІ», номер запису: 1752 у книзі: 95. Відповідно до довідки, виданої квартальним комітетом № 22 Подільського району м. Кропивницького від 21.05.2017 року № 157, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [INFO], однак актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 21.05.2017 року, складеного за участю сусідів [PERSON], [PERSON] підпис яких засвідчено головою квартального комітету № 22 [PERSON] підтверджено, що [PERSON], [INFO], з 01.09.2016 року фактично не проживає в [INFO], будучи зареєстрованим за вказаною адресою. Факт реєстрації [PERSON], [INFO], з 06.05.2015 року за адресою тупик Полтавський, 8 у м. Кропивницькому, підтверджується також інформацією УДМС України у Кіровоградській області від 09.06.2017 року. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що проживають по сусідству з позивачем, відповідача по справі [PERSON] не бачили за адресою тупик Полтавський, 8 вже більше 1,5-2 роки, при цьому, останньому не чиняться перешкоди у проживанні в зазначеному будинку, можливо, він і сам не бажає проживати за вказаною адресою. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст.47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство ( ч.2 ст.64 ЖК України). З огляду на зазначене, судом відзначається, що відповідач [PERSON] не належить до членів сім'ї власника будинку позивача [PERSON] в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України, враховуючи відсутність встановленого житлового сервітуту на користування зазначеним майном з власником будинку позивачем [PERSON] відповідач [PERSON] втратив право користування зазначеним майном. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач [PERSON], як власник будинку № 8 що знаходиться за адресою тупик Полтавський у м. Кропивницький, має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, у тому числі, шляхом звернення до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним будинком. Підсумовуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] з 01.09.2016 року, без поважних на те причин не проживає в [INFO], який належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], не використовує будинок за призначенням, крім того, між сторонами не було встановлено іншого порядку користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком № 8 по тупику Полтавський у м. Кропивницькому (колишня назва міста м. Кіровоград), при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються з судового збору, залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України,\~ ст.ст. 15, 16, 321, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України,

Outcome: approved