Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 60000 грн., відсотки за користування інвестиційними (позиченими) грошима в сумі 90000 грн. та судовий збір в сумі 1500 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в червні 2011 року він познайомився з відповідачем [PERSON], який представився як приватний підприємець, що займається деревообробкою. Відповідач [PERSON] запропонував позивачу надати йому гроші на розвиток підприємницької діяльності. [PERSON] продемонстрував позивачу приміщення для роботи та розповів про великі перспективи деревообробного виробництва. 23 липня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений інвестиційний договір №1, згідно якого позивач зобов'язався передати [PERSON], як виробнику, у власність в якості інвестицій грошову суму в розмірі 60000 грн., які останній повинен був використовувати на виробництво, а саме: на закупівлю та переробку дерева (кругляка) на обрізну дошку з подальшою реалізацією для отримання планового прибутку. Відповідно до п. 2.1.1 договору, інвестиційні кошти повинні були повертатися позивачу в якості грошових відсотків щомісячними платежами, які складатимуть 50% чистого доходу виробника, але не менше 3000 грн. за кожний місяць. Пункт 2.1.4 договору передбачав, що перші платежі виплачуються виробником на погашення самої інвестиційної грошової суми, наданої інвестором, але не пізніше ніж за 6 місяців з моменту укладення договору. Подальші платежі повинні були виплачуватися позивачу в якості грошових відсотків від прибутку від обороту інвестиційних коштів, протягом терміну дії договору, який був укладений на три роки. 23 липня 2011 року позивач передав відповідачу [PERSON] обумовлену договором суму в розмірі 60000 грн., про що відповідно до п. 3.2 договору був складений акт прийому-передачі грошових цінностей, який від інвестора підписав позивач, від виробника - відповідач [PERSON], а також третя особа [PERSON], в присутності якого передавалися гроші. Згідно умов договору виробник повинен був сплатити позивачу першу суму в кінці серпня 2011 року з 25 по 30 число в розмірі 50% чистого доходу, але не менше 3000 грн. Однак, гроші позивачу перераховані не були. [PERSON] пояснив позивачу, що він не зміг своєчасно укласти договір оренди приміщення та обладнання і тому робота не виконувалася. В подальшому [PERSON] став посилатися на те, що він не може закупити потрібну деревину, потім скаржився на те, що не має покупців та наводив інші причини, з яких він не може виконувати умови укладеного між ними договору, повернути отримані від позивача гроші та виплачувати позивачу відсоток від чистого доходу. Незважаючи на неодноразові нагадування та вимоги позивача про сплату коштів, [PERSON] до теперішнього часу не виплатив позивачу жодної суми, зазначеної в договорі, посилаючись на різні обставини та на те, що від діяльності він не отримує чистого доходу. За час дії договору відповідач повинен був сплатити позивачу за користування інвестиційними коштами відсотки в загальному розмірі не менш як 90000 грн., поскільки на протязі 30 місяців відповідач повинен був сплачувати позивачу 50% чистого прибутку, але не менше 3000 грн. за кожний місяць. Враховуючи вказані обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом, який підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив письмово. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що підтверджується оголошенням в газеті «Черкаський край» №2 від 07.01.2015 року, про причини неявки суду не повідомив, тому суд, враховуючи думку позивача, матеріали і обставини справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача, провівши заочний розгляд справи. Вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що в червні 2011 року позивач [PERSON] познайомився з відповідачем [PERSON], який представився як приватний підприємець, що займається деревообробкою. Відповідач [PERSON] запропонував позивачу надати йому гроші на розвиток підприємницької діяльності. [PERSON] продемонстрував позивачу приміщення для роботи та розповів про великі перспективи деревообробного виробництва. 23 липня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений інвестиційний договір №1, згідно якого позивач зобов'язався передати [PERSON], як виробнику, у власність в якості інвестицій грошову суму в розмірі 60000 грн., які останній повинен був використовувати на виробництво, а саме: на закупівлю та переробку дерева (кругляка) на обрізну дошку з подальшою реалізацією для отримання планового прибутку (п. п. 2.1, 2.2 договору). Відповідно до п. 2.1.1 договору, інвестиційні кошти повинні були повертатися позивачу в якості грошових відсотків щомісячними платежами, які складають 50% чистого доходу виробника, але не менше 3000 грн. за кожний місяць. Пункт 2.1.4 договору передбачає, що перші платежі виплачуються виробником на погашення самої інвестиційної грошової суми, наданої інвестором, але не пізніше ніж за 6 місяців з моменту укладення договору. Подальші платежі повинні були виплачуватися позивачу в якості грошових відсотків від прибутку від обороту інвестиційних коштів, протягом терміну дії договору, який згідно п. 2.1.5 договору, був укладений на три роки. Відповідно до п. 3.1 договору він вступив в силу з моменту його підписання сторонами. 23 липня 2011 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] обумовлену договором суму в розмірі 60000 грн., про що відповідно до п. 3.2 договору був складений акт прийому-передачі грошових цінностей, який від інвестора підписав позивач, від виробника - відповідач [PERSON], а також третя особа [PERSON], в присутності якого передавалися гроші. Згідно умов договору виробник повинен був сплатити позивачу першу суму в кінці серпня 2011 року з 25 по 30 число в розмірі 50% чистого доходу, але не менше 3000 грн. Однак, гроші позивачу перераховані не були. Відповідач [PERSON] пояснив позивачу, що він не зміг своєчасно укласти договір оренди приміщення та обладнання і тому робота не виконувалася. В подальшому [PERSON] став посилатися на те, що він не може закупити потрібну деревину, потім скаржився на те, що не має покупців та наводив інші причини, з яких він не може виконувати умови укладеного між ними договору, повернути отримані від позивача гроші та виплачувати позивачу відсоток від чистого доходу. Незважаючи на неодноразові нагадування та вимоги позивача про сплату коштів, відповідач [PERSON] до теперішнього часу не виплатив позивачу жодної суми, зазначеної в договорі. Згідно ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути: кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери (крім векселів). Як вбачається із змісту ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно чинного законодавства, до інвестиційних договорів відносяться цивільно - правові договори, зокрема, про спільну діяльність, ліцензійні угоди, договір лізингу, франчайзингу, кредитний договір, деякі договори про надання послуг та інші. Аналіз договору, укладеного між позивачем та відповідачем, свідчить, що за своїм цивільно-правовим характером, він є договором позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] 23 липня 2011 року була передана відповідачу [PERSON] обумовлена договором сума коштів в розмірі 60000 грн., що підтверджується актом прийому-передачі грошових цінностей від 23.07.2011 року, які відповідач зобов'язався повернути позивачу впродовж шести місяців. (п.п. 2.1, 2.1.1, 2.1.4 договору). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 5.1.2 договору, позивач має право вимагати від відповідача своєчасної оплати інвестиційної суми та суми грошових відсотків. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно п.п. 2.1.1 та 2.1.4 договору, відповідач [PERSON] повинен був після повернення суми інвестиції в розмірі 60000 грн., в подальшому на протязі 30 місяців (12 місяців х 3 роки) - 6 місяців) сплачувати позивачу грошові відсотки щомісячними платежами, які складатимуть 50% чистого доходу виробника, але не менше 3000 грн. за кожний місяць. Таким чином, за час дії договору відповідач [PERSON] повинен був сплатити позивачу за користування інвестиційними сумами відсотки в загальному розмірі не менше 90000 грн. (3000 грн. х 30 місяців). Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши та оцінивши їх у єдності і сукупності, враховуючи, що відповідач не виконував договірні зобов'язання належним чином та у встановлений договором строк, в результаті порушення відповідачем [PERSON] договірних зобов'язань утворилася заборгованість за інвестиційним договором у вигляді інвестиційних (позичених) коштів в сумі 60000 грн. та відсотків за користування інвестиційними (позиченими) грошовими коштами в сумі 90000 грн., виходячи з встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача грошові кошти в сумі 60000 грн., відсотки за користування інвестиційними (позиченими) грошовими коштами в сумі 90000 грн., та судові витрати в сумі 1500 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 629, 1046, 1048, 1049 ЦК України, Закону України «Про інвестиційну діяльність»,

Outcome: approved