Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди працівнику у разу ушкодження здоровя. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2018 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою суду від 04 вересня 2018 року, за клопотанням представника відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з викликом (повідомленням) сторін. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що починаючи з 20.11.1997 року по 05.09.2016 рік перебував в трудових відносинах з [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат». Позивач виконуючи свої трудові обовязки, повний робочий день перебував в умовах дії шкідливих факторів, що обумовлено неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. По факту професійного захворювання було проведене розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що було складено акт розслідування професійного захворювання за формою П-4, в пункті 19, підтверджена повністю вина відповідача у професійному захворюванні. Первинною довідкою МСЕК позивачу встановлено 30 % ступінь втрати професійної працездатності. У відповідності до ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умові праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування ті інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що І використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати! вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган] повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити про це орган державного нагляду за охороною праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. У відповідності до ст. 158 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Аналогічні вимоги передбачені ст. 21 ЗУ «Про охорону праці». Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність. Оскільки позивач втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, позивач вважаю, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, наявність якої полягає у наступному: Винним у заподіянні позивачу моральної шкоди є підприємство - [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», що у порушенні діючого на той час законодавства не створило не шкідливі і безпечні умови праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми і права охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не приймало заходів для облегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях. Таким чином внаслідок отримання професійних захворювань позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушена постійно лікуватися, бути не вдома, витрачати значну частину свого вільного часу на лікування. У звязку з чим, просить суд стягнути на його користь 113412,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обовязкових платежів. Позивач та його представник у судовому засідання позов підтримали у повному обсязі та просили суд його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позов не визнала та зазначила, що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача та зазначила, що Обґрунтовував це тим, що позивач до підприємства з проханням щодо відшкодування йому моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності, в добровільному порядку, не звертався та відмови у задоволенні його клопотання ПАТ «Кривбасзалізрудком» не надавало. Також зазначив, що акт розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та висновок МСЕК, не підтверджують заподіяння позивачу моральної шкоди. Робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється та наявність шкідливих\~умов праці є обєктивним явищем, хоча фактично відповідач забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту. Крім того, позивач укладаючи трудовий договір з відповідачем був повідомлений та ознайомлений під розпис про його права та обовязки, про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоровя, тобто позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці, й усвідомлював можливість ушкодження його здоровя та його наслідки. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці БТ-1 № 9216693 виданої на імя [PERSON], останній з 20.11.1997 року прийнятий на роботу на підприємстві шахта «Родіна» дільниця № 15, підземним машиністом бурової установки 4 розряду та пропрацював там до 05.09.2016 року та був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, в звязку з виходом на пенсію. (а.с. 12-21). [PERSON] форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 16 червня 2017 року вбачається, що позивач працюючи машиністом бурової установки на ПАТ «Кривбасзалізрудком» підпадала під дію пилу, переважно фіброгенної дії, показники яких перевищували норматив значення через недосконалість робочих місць, важкість праці. [PERSON] пункту 17 вказаного [PERSON] вбачається, що причини виникнення професійного захворювання, є пил, переважно фіброгенної дії, запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільної двоокису кремнію складає: 10 % до 70 % в повітрі робочої зони 2,8 8,6 мг/м3 при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м3 згідно з вимогами ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санітарно-гигиенические требование к воздуху рабочей зоны». Важкість праці, маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну - 50- 54 кг., при допустимій до 30 кг., динамічне навантаження при регіональному навантаженні 57,0 106,8 при нормі 45 Вт та періодичне перебування у незручній позі 40,7 -43,5 % зміни при допустимості до 25 %. (а.с. 4-9) [PERSON] з довідки МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА № 046220 від 10.10.2017 року позивачу [PERSON] первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності на 30%, 15 % - ХОЗЛ, 15 % - рад, з 25 вересня 2017 року по 01 жовтня 2018 року, дата перегляду 01 вересня 2018 року. (а.с. 12-11). В судовому засіданні позивачем було долучено до матеріалів справи довідку МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА № 054023 від 02.10.2017 року позивачу [PERSON] повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності на 30%, 15 % - ХОЗЛ, 15 % - рад, з 01 жовтня 2018 року по 01 жовтня 2021 року, дата перегляду 01 вересня 2021 року Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами, з яких вбачається що він проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоровя, а саме: Українському науково-дослідному інституті промислової медицини у періоди з 18.05.2017 року по 01.06.2017 рік, з 24.01.2018 року по 09.02.2018 рік, 25.05.2017 року вказаною установою було складено медичний висновок, протокол № 638 про наявність професійного характеру захворювання. (а.с. 34-43). Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем [PERSON] професійної працездатності, в зв'язку з отриманим ушкодженням здоровя на підприємстві відповідача, йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1\~КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. [PERSON] зі ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд вважає безпідставними, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на відповідача в силу ст. 1172 ЦК України, та виходячи зі змісту ст. 153 КЗпП України. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися не лише на підставі норм КЗпП України, а й у відповідності до ст. 1172 ЦК України, яка в даному випадку є спеціальною нормою. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, яку їй повинен відшкодувати відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». З матеріалів справи вбачається, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивачу [PERSON] була заподіяна шкода, він втратив працездатність в розмірі 30%. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого каліцтва, позивачеві порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, у звязку з чим останній переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації саме за рахунок відповідача - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням розяснень, наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, та з урахуванням встановлених обставин характеру спричиненої шкоди, віку позивача, встановлення третьої групи інвалідності, вжиття відповідачем заходів для невідкладного надання медичної допомоги позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, та враховуючи незворотність наслідків від отриманого каліцтва, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» 30000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить на теперішній час, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. [PERSON] ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial