Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина-М», третьої особи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним правочину та витребування майна. Позивач в позовній заяві просить суд: 1) визнати недійсним правочин з передачі [PERSON] до Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина М» квартири за адресою [ADDRESS], загальною площею 30,3 кв.м.; 2) витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина М» на користь [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS], загальною площею 30,3 кв.м. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем померлої [PERSON], [INFO], яка мешкала за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] була власником квартири за адресою [ADDRESS], загальною площею 30,3 кв.м. (далі - Квартира), що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Державною адміністрацією Московського району відповідно до розпорядження (наказу) органу приватизації № [NUMBER] виданим 06.05.1996 р. із записом у реєстрову книгу № 5780 від 04.06.1996 р., а також інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації КВ-2016 № 18641 від 13.05.2016 р. 17.03.2010 р. у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. [PERSON] склала заповіт, що зареєстрований в реєстрі за № [NUMBER] та підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № [NUMBER] станом на 17.03.2010 р., відповідно до якого належну їй Квартиру на випадок смерті заповіла [PERSON] 13.01.2016 р. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть актовий запис № 996, місце державної реєстрації: відділ реєстрації смерті у м. Києві, управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві, серія [NUMBER]. Позивач вказує що Поховання [PERSON] він здійснював за власний кошт, що підтверджується довідкою про поховання, реєстраційний номер ПДК 1№ 805.16 від 16.01.2016 р. Але 31.03.2016 р. йому стало відомо, що державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хиба А.В. 18.03.2016 р. здійснила державну реєстрацію права власності на Квартиру за [PERSON] ( Відповідач-1) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що було вчинений запис № [NUMBER]. Підставою виникнення права власності реєстратор вказала свідоцтво про право власності на житло номер [NUMBER] від 06.05.1996 р. Це свідоцтво було підроблене на ім'я [PERSON], що встановлено в ході досудового розслідування та про що зазначено в Ухвалі слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.06.2016 р. Дізнавшись про факт оформлення права власності на Квартиру за Відповідачем-1 він звернувся до приватного нотаріуса Єременко Л.О., яка підтвердила чинність заповіту та зареєструвала спадкову справу. Після цього він звернувся до СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції у м. Києві. За ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України (підроблення документів) було відкрите кримінальне провадження № 12016100010003680 від 06.04.2016 р. В ході досудового розслідування було також встановлено що невстановлена слідством особа подала 18.03.2016 р. підроблені документи до реєстраційної служби та оформила право власності на Квартиру на ім'я Відповідача-1. З моменту виявлення факту переоформлення Квартири позивач вказує що він звертався зі скаргами до усіх можливих інстанцій, в тому числі до Міністерства юстиції України. 08.06.2016 р. Міністерством юстиції України було винесено Наказ № 1633/5 про задоволення його скарги від 11.04.2016 р. Цим Наказом було скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хиби А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.03.2016 р. № 28904903 (з відкриттям розділу) та скасовано запис про право власності № [NUMBER]. Проте рішення про скасування державної реєстрації права власності не було виконане шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки під час розгляду Міністерством юстиції його скарг. 27.05.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. було проведено державну реєстрацію переходу прав власності на Квартиру до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина М» ( Відповідач-2), внаслідок чого Мін'юст листом від 22.06.2016 р. № 21702/А-11899/19 повідомив що виконати наказ Мін'юсту від 08.06.2016 р. № 1633/5 не вбачається за можливе. Позивач вказує, що після отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізнався, що квартира була внесена Відповідачем-1 до статутного капіталу Відповідача-2. Відповідач-1 при цьому є єдиним учасником (засновником) та директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина М», про що свідчать дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. 15.06.2016 р. слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва було накладено арешт на Квартиру. У зв'язку з вищевикладеним змушений звертатись до суду для захисту своїх прав. В судовому засіданні представники позивача позов підтримують в повному обсязі, справу просять розглянути без їх участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечують. Відповідач [PERSON] повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судова повістка направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду за закінченням терміну зберігання. ВідповідачТОВ «Перлина-М» повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання його представникне з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судова повістка направлена за місцем знаходження відповідача повернулась до суду за закінченням терміну зберігання. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України і разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин із внесення Відповідачем [PERSON] до Статутного капіталу ТОВ «Перлина-М» Квартири, яка була набута відповідачем [PERSON] у власність на підставі підробленого свідоцтва про права власності, суперечить діючому законодавству, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, зокрема ст. 1268 ЦК України відповідно до якої позивач, як спадкоємець за дійсним заповітом, має право прийняти спадщину. Відповідно до ст.236 ЦК України оспорюваний правочин є недійсним з моменту його укладення. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У відповідності до ст. 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, без їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч. 3 ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Оскільки [PERSON] вніс Квартиру до Статутного капіталу відповідача ТОВ «Перлина-М», вбачається, що останне набуло її безоплатно. Так, як майно вибуло володіння позивача як спадкоємця померлого власника не з його волі, на підставі підробленого свідоцтва про право власності, позивач як спадкоємець за померлим власником, маю право витребувати з незаконного володіння Квартиру, що перебуває у власності ТОВ «Перлина-М». Одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі. До умов пред'явлення віндикаційного позову належать такі: 1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним. 4) віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав. Позивач, як спадкоємець померлого власника Квартири [PERSON], а квартира вибула з його володіння не з його волі, маю право на підставі ст. 330, 388 Цивільного кодексу України, витребувати Квартиру з чужого незаконного володіння. Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5 відповідно до положень статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5, відповідно до положень ч.1 ст.388 ЦК України власник може витребувати своє майно з чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особі. Якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч.1 ст.388 ЦК України. Оскільки відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки що належили спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті, право на витребування майна передбачене ст. 388 ЦК України, переходить до спадкоємців померлого. Згідно висновку щодо застосування норма права, викладеного у постанові Верховного суду України від 23.03.2013 р. у справі № 6-164цс12, в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved