Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу в сумі 11'825,82 грн., що еквівалентно 1'000 дол. США. Позовні вимоги мотивує тим, що 28 червня 2013 року відповідач позичив у нього спірні кошти. Про даний факт вони склали розписку. Кінцевим строком погашення коштів було 08 липня 2013 року, однак до цієї дати [PERSON] боргу не погасив. 17 липня 2014 року [PERSON] уточнив позовні вимого та просив також стягнути з відповідача 3% річних від суми боргу, котрі складають 1'184,94 грн. та 3'515,4 грн. процентів за користування кредитом. Позивач у судове засідання не з'явився, забезпечивши явку свого представника - [PERSON], котра вказані вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився та не надіслав на адресу суду заяви про розгляд справи за його відсутності, хоча своєчасно повідомлявся про час і місце судового розгляду, відтак, за згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу заочно, на підставі наявних в ній доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке. 28 червня 2013 року відповідач склав розписку про те, що він позичив у позивача 1'000 дол. США на 10 днів. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позивальника. (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Таким чином суд прийшов до переконання, що, відповідно до ст. 1046 ЦК України, сторони спору уклали договір позики. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За правилами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак як встановлено у судовому засіданні, відповідач у встановлений строк боргу не погасив, а тому має перед позивачем прострочене зобов'язання, котре складає 1'000 дол. США, що за курсом НБУ, саном на 10 червня 2014 року (момент проведення розрахунку), еквівалентно 11'825,82 грн. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу …, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що 3% річних від суми боргу за період прострочення виконання грошового зобов'язання обчислювався за формулою 3 % = С Ч 3 : 100 Ч Д : 100 (де С - сума боргу за період, Д - кількість днів прострочки) і становить 1'184,94 грн. (11'825,82 Ч 3 : 100 Ч 334 : 100 = 1'184,94) Таким чином судом встановлено факт порушення відповідачем прав позивача і вони підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] зазначеної суми боргу та 3% річних від неї. Щож до стягнення з відповідача 3'515,4 грн. процентів за користування кредитом то у цій частині вимоги позивача до задоволення не підлягають з наступних міркувань. Так, дійсно, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. (ч. 1 ст. 1048 ЦК України) Розпискою від 28 червня 2013 року, котра і є договором позики, не встановлено жодних процентів за користування грошовими коштами, а тому вимога про їх стягнення є необґрунтованою. В силу вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial