Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи який зазначив, що [INFO] року померла його мати - [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, в тому числі і житловий будинок [ADDRESS] Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області. Житловий будинок належав [PERSON] на підставі запису в по господарській книзі, а його будівництво було закінчене у 1980 році. Спадкодавець за життя не зміг оформити правовстановлюючі документи на будинок. Позивач, будучи єдиним спадкоємцем першої черги за законом успадкував від своєї матері все майно, окрім спірного будинку. Державний нотаріус відмовила у видачі Свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності померлої. Позивач просить в судовому порядку визнати за ним право власності у порядку спадкування на спірний житловий будинок ,оскільки іншим чином захистити своє право не може. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача, Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду листа, в якому позов визнає, просить справу розглядати у його відсутність. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] від 22 квітня 2015 року(а.с.10). [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 23 грудня 1955 року, відповідний запис № 13, що зареєстрований с. Старі Безрадичі, сільський ЗАГС Обухівського району Київської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок [ADDRESS] Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, що належав померлій згідно запису в по господарській книзі Старобезрадичівської сільської ради народних депутатів. Згідно технічного паспорта вбачається, що спадковий будинок загальною площею 74,7 метрів квадратних, з яких: житлова площа 26,9 метрів квадратних,допоміжна площа 27,1 метрів квадратних, площа літніх приміщень 20,7 метрів квадратних та його було остаточно збудовано спадкодавцем у 1980 році. Житловий будинок [ADDRESS], в с. Капустяна Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області згідно схеми земельної ділянки збудовано без порушень санітарних норм і правил, що підтверджується довідкою виданою 18.11.2015 року № 368 Обухівським міжрайонним управлінням ГУ ДСЕС в Київській області Держсанепідемслужби України. Як вбачається з копії спадкової справи до майна померлої [PERSON], її син [PERSON], як спадкоємець за законом, вчасно, а саме: 10.07.2015 року звернувся з заявою про прийняття спадщини до Обухівської районної державної нотаріальної контори. Державний нотаріус Обухівської районної державної нотаріальної контори своїм листом від 29 вересня 2015 року № 203/02-28/212/02-31 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] оскільки спадкоємцем не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.13). Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач є належним спадкоємцем майна за законом після смерті своєї матері, [PERSON], померлої [INFO] року і вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як видно із матеріалів справи, первинна реєстрація спадкового житлового будинку була проведена у відповідності із діючим на той час законодавством. Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин ), надає визначення термінів, які вживаються у цьому законі. Зокрема, в цій статті визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових права на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно із діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином з викладених вище обставин вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, є об'єктом спадкування та входить до спадкової маси. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом майна померлої [PERSON]. Спадкоємцями, згідно статті 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, таким є позивач по справі, в зв'язку з чим суд вважає, що він є належними спадкоємцем на житловий будинок [ADDRESS], за законом після смерті своєї матері,[PERSON], а його порушене право підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця підлягає захисту у судовому порядку, шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою на підставі ст. 392 ЦК України. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є визнання права. Як вбачається зі змісту ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved