Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить виділити в натурі частину житлового будинку з відповідною частиною належних до нього надвірних будівель та споруд, та земельної ділянки, що знаходяться по [ADDRESS] , з врахуванням належної йому частки 5/6. Посилається на те, що вони з відповідачем [PERSON] є співвласниками житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Відповідач не допускає його в будинок, перешкоджає в користуванні будинком та земельною ділянкою, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про виділ частки в натурі. 16 квітня 2018 року в даній справі відкрито провадження. Відповідач у встановлений судом строк будь-яких заперечень чи відзиву на позов не подала. 11 жовтня 2018 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено. 08 травня 2019 року провадження у справі відновлено. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав, просить задовольнити та провести виділ в натурі за єдиним варіантом, визначеним у Висновку експерта. Відповідач [PERSON] позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, однак будь-яких доводів чи обгрунтування своєї позиції не надала, відзиву чи пояснень не направила.. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. На адресу суду направив заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними доказами. Судом встановлено наступне. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ( а.с. 14), Договорів дарування від 03.03.2018 ( а.с. 15-16, 18-19), Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 17, 20), Витягу про державну реєстрацію прав ( а.с. 21) позивач [PERSON] є власником 5 /6 часток будинковолодіння та земельної ділянки по [ADDRESS] . Власником іншої 1/6 частки даного нерухомого майна є відповідач [PERSON] Відповідно до рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29.04.2019 між сторонами було встановлено порядок користування спірним будинком. При цьому відповідачу було виділено житлову кімнату № 1-4 площею 10, 40 кв.м. ( а.с. 28). Рішення набрало законної сили Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №44-18 від 04.05.2019, дійсна ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] без земельної ділянки складає 274919 грн.00 коп. На розгляд суду експертом запропоновано один варіант виділу часток житлового будинку, господарських споруд та земельної ділянки між співвласниками ( а.с. 75-104). Суд приймає до уваги подані докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зокрема, встановлено, що спірний будинок та земельна ділянка належать [PERSON] та [PERSON] на праві часткової приватної власності 5/6 та 1/6 частка відповідно), в натурі частки не виділенні; мається один можливий варіант поділу житлового будинку та земельної ділянки з мінімальним відхиленням від ідеальних часток. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами цивільного законодавства щодо права спільної часткової власності, виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до положень ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішення справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок. Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно ч. 1, 2, 4 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ст.88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Із змісту ст.158 Земельного кодексу України вбачається, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до вимог ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч.ч.1,3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо поділу будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки за домовленістю, звернення до суду є обгрунтованим. Судом було призначено будівельно-технічну експертизу, за результатами якої було запропоновано один варіант поділу житлового будинку та земельної ділянки між співвласниками. Проаналізувавши наданий експертом варіант, прийнявши до уваги, що відступ від ідеальних часток при цьому становить мінімальний відсоток (1% (в грошовому еквіваленті 3680 грн 50 коп.), ідентична кімната виділялася відповідачеві при визначені порядку користування будинком, зважаючи на відсутність інших можливих варіантів, суд вважає за можливе при вирішенні позовних вимог взяти його до уваги як такий, що забезпечує баланс інтересів співвласників. . За таких обставин, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсзяі. Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Доказів розміру витрат на залучення експерта позивач не надав. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 15, 317, 321, 355, 356, 361, 364 ЦК України, ст.ст. 88, 120 ЗК України,

Outcome: approved