Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, в якому просить зменшити розмір аліментів які з нього стягуються на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно на по 1/6 частині. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що він є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на їх утримання з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] по 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, на кожну дитину. Відкрито два виконавчих провадження за якими з його доходів стягується 50 % всіх його заробітків, що ставить позивача в дуже скрутне матеріальне становище. Законом передбачено, що на двох дітей стягуються аліменти в розмірі 1/3 чатини від доходів, щомісяця. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання надала заяву, про невизнання позову, вказала, що позивач має ігрову залежність та витрачає кошти у ігрових автоматах, і тільки через це не хоче сплачувати аліменти. Чим більше буде в нього коштів тим більше буде програвати їх в автоматах, а так вони підуть на користь дітям. Заробітної плати відповідачки в розмірі 5400 грн. не вистачає на утримання двох дітей, які потребують лікування та відвідування гуртків та додаткових занять. Тому відповідач заперечує проти задоволення позову. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Провадження по справі відкрито ухвалою суду від 18 березня 2020 року. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] , [INFO] , має двох мамолідніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.04.2013 року з позивача стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно . (а.с. 9). Наказом Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.11.2017 року з позивача стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно. ( а.с. 8). Позивач перебував у шлюбі з відповідачкою, який розірвано рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року (а. с. 5). У відповідності до ч. 1 ст. 192 СК Українирозмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів`роз`яснено, що відповідно дост. 192 СК Українирозмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів, а не зобов`язаний це зробити, як наполягав на тому позивач, вважаючи, що закон визначає чіткий розмір аліментів і не може бути меншим, ніж 1/4 частка на одну дитину. Позивачем не доведено, що з моменту стягнення аліментів, в нього змінився матеріальний стан, чи сімейний стан, чи стан здоров`я, всі докази по справі грунтуються лише на тому, що у позивача є друга дитина на яку також стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від його доходів, але суд зазначає, що наявність інших дітей не є підставою для зменшення розміру аліментів. Вказана позиція також викладена в постанові Верховного суду України від 09.08.2018 року № 640/10064/16-ц , постанові Верховного суду України від 27.06.2018 року № 632/2103/16-ц, постанові Верховного суду України від 04.07.2018 року № 542/1420/16-ц . Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько (мати) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позову, що є підставою для відмови у його задоволенні.

Outcome: dismissed