Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних, посилаючись на те, що на підставі виконання попередньої домовленості між [PERSON] та [PERSON] щодо укладення між ними у майбутньому договору позики, [PERSON] 13.09.2016 року здійснив переказ грошових коштів з власного клієнтського рахунку в банку HSBC на рахунок [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк» 60 000 доларів США. Після переказу грошових коштів на банківський рахунок [PERSON] вона почала уникати спілкування з уповноваженими представника [PERSON] , повернення грошових коштів не здійснювала. 17 березня 2017 року на адресу [PERSON] було направлено вимогу про повернення грошових коштів у сумі 60 000 доларів США, яку вона отримала 21 березня 2017 року. На дану вимогу [PERSON] надала відповідь, якою повідомила, що не поверне грошових коштів. 21 червня 2018 року Святошинським районним судом м. Києва за результатами судового розгляду справи № 759/1206/17 було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнуто на його користь грошові кошти в розмірі 60 000 доларів США. Рішення набрало законної сили 05.12.2018 року. Позивач посилався на те, що станом на 19 грудня 2018 року [PERSON] має сплатити 3 % річних від суми основного боргу в розмірі 3146,30 доларів США. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив стягнути з [PERSON] 3 % річних за весь період прострочення зобов`язання щодо сплати 60 000 доларів США, що станом на 19 грудня 2018 року становить 3 146,30 доларів США із зазначенням суми боргу в гривні на день постановлення рішення суду. В подальшому представник позивача [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з [PERSON] три відсотки річних за весь період прострочення зобов`язання щодо сплати 60 000 доларів США, що станом на 26.09.2019 року становить 4 493 долари США із зазначенням суми боргу в гривні на день постановлення рішення суду. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. До суду від представник відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні в порядку вимог ст. 625 ЦК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 60 000 доларів США та судовий збір у розмірі 8 320 грн.. Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року залишено без змін. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виковуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Оцінюючи подані докази в сукупності суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] сум 3 % річних за період з 05 грудня 2018 року по 19 грудня 2018 року у розмірі 73,97 доларів США, що в еквіваленті станом на 13 листопада 2019 року становить 2 195,43 грн., оскільки в даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, так як відповідач [PERSON] зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму позивачу [PERSON]. Однак, свого зобов`язання в добровільному порядку не виконала, грошові кошти не повернула. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] 3 % річних за період з 05 грудня 2018 року по 19 грудня 2018 року, а саме починаючи з моменту набрання рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21червня 2018 року законної сили, тобто починаючи з 05 грудня 2018 року, оскільки строк прострочення виконання грошового зобов`язання настав саме з 05 грудня 2018 року. За ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. При вирішенні справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-284цс17. Так, згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму 3 % річних у розмірі 73,97 доларів США, що в еквіваленті станом на 13 листопада 2019 року становить 2 195,43 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн..

Outcome: partial