Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/5 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка (частка) раніше належала нині покійній [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 27 грудня 1993 року, власниками квартири за адресою: [ADDRESS] станом на 1993 рік були: [PERSON] - 1/5 частини; [PERSON] - 1/5 частини; [PERSON] - 1/5 частини; [PERSON] - 1/5 частини; [PERSON] - 1/5 частини. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] ніхто не успадкував належну їй 1/5 частку квартири. Інші співвласники - він та три треті особи за період із 1993 року своїх часток не відчужували. Він живе у цій квартирі із 1994 року. Із дня смерті [PERSON] він сам проживає у квартирі. За згодою усіх інших співвласників квартири він заволодів 1/5 частини квартири покійної [PERSON] із дня її смерті та взяв на себе зобов'язання із утримання квартири. Як видно із довідки (форма 3) № 1437 від 18 листопада 2016 року, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» Дніпровського району м. Києва, [PERSON] є власником особового рахунку на цю квартиру. Позивач сплачував комунальні послуги за утримання квартири. 16 липня 2016 року він звернувся до нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину на 1/5 частину квартири після померлої [PERSON] 26 серпня 2016 року державний нотаріус Десятої Київської державної нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - оформлення для нього свідоцтва про право на спадщину на 1/5 частку квартири після померлої [PERSON] Підставою для відмови стало те, що померла не залишила заповіту, а [PERSON] не входить до кола спадкоємців за законом відповідно до Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Він розпочав володіння майном покійної [PERSON] відразу після її смерті, тобто - у 1996 році. За весь цей час володіння не переривалося, що свідчить про наявність ознаки безперервності, яка є необхідною вимогою для набуття власності за набувальною давністю. Він є племінником покійної [PERSON] Іншими співвласниками квартири є його дружина та його доньки. У покійної [PERSON] не було близьких родичів чи інших спадкоємців, про що йому та третім особам було відомо. Після смерті [PERSON] усі співвласники квартири прийняли рішення, що він успадкує частку покійної і буде самостійно користуватися квартирою. Він не має юридичної освіти і не знав про необхідність вчинення певних дій для вступу у спадщину. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та слухати справу у відсутність представника Київської міської ради. Треті особи в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника позивача, представника відповідача та третіх осіб. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народилася [PERSON], батьками якої записані - [PERSON] та [PERSON], [INFO] народилася [PERSON], батьками якої записані - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23, Том 1). 06 липня 1959 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 24, Том 1). [INFO] народився [PERSON], батьками якого записані - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14, Том 1). Таким чином, [PERSON] являється рідною тіткою позивача [PERSON]. [INFO] померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 21, Том 1). [INFO] померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 22, Том 1). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1993 року, виданого Комітетом по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району, [PERSON] та членам її сім'ї - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належала на праві приватної спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] по 1/5 частині кожному (а.с. 9-10, Том 1). Відповідно до довідки форми № 3 від 18 листопада 2016 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с. 29, Том 1 ). На підставі рішення Київської міської ради № 172/1176 від 06 жовтня 2016 року, [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] (а.с. 30-33). З матеріалів справи вбачається, що позивач постійно проживав за адресою свого зареєстрованого місця проживання починаючи з 15 грудня 1994 року, сплачував кошти за утримання квартири (житлово-комунальні послуги) та здійснював користування даною квартирою. 16 липня 2016 року позивач звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] (а.с. 116, Том 2). Постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/5 частку квартири, що розташована за адресо: [ADDRESS], після померлої [INFO] [PERSON], оскільки у спадковій справі відсутні документи, які підтверджують родинні зв'язки спадкодавця із заявником, згідно даних спадкового реєстру заповіту померла не залишала (а.с. 26, Том 1). Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Як роз'яснено в п. п. 9, 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ст. 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 та 2). При здійснення своїх прав особа зобов'язана утриматись від дій, які могли б порушувати права інших осіб. (частина 2 статті 13 Цивільного кодексу України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). Таким чином, враховуючи, що позивач являється єдиним рідним племінником померлої [PERSON], інших спадкоємців майна після померлої [PERSON] немає, заповіту остання за життя не склала, а позивач добросовісно впродовж шістнадцяти років користується квартирою [ADDRESS], суд вважає за можливе визнати за ним право власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS]. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про набуття права власності за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved