Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що за згодою рідного брата - колишнього наймача [PERSON] була зареєстрована у спірній квартирі однак, станом на 01.02.2012 р. не змогла потрапити до неї, оскільки спірна квартира є опечатаною працівниками міліції та тому, що спірна квартира оскаржуваним розпорядженням включена до числа службових та фактично виділена у користування посадовим особам, а саме по собі оскаржуване розпорядження є неправомірним. Представник позивача у судовому засіданні позов [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяви в задоволенні позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами просив відмовити в повному обсязі у зв'язку із їх необґрунтованістю та неправомірністю. Представник відповідача за основним позовом - Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації проти позовних вимог позивача [PERSON] заперечував з тих підстав, що в діях адміністрації немає жодних порушень норм чинного законодавства, а позовні вимоги [PERSON] є надуманими, проти позовних вимог прокуратури Оболонського району м. Києва - 3 особи з самостійними вимогами не заперечував та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позові. До початку розгляду справи по суті, представник 3 особи - прокуратури Оболонського району м Києва звернувся до суду із позовом в якості третьої особи із самостійними вимогами до [PERSON], [PERSON], 3 особа - Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання правочину недійсним в якому просить суд визнати недійсною довіреність від 13.01.2011 р. видану [PERSON] на ім'я відповідача № 1 [PERSON] визнати недійсною. Свої вимоги обґрунтовував тим, що на момент видачі довіреності померлий [PERSON] не міг усвідомлювані значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується двома висновками посмертної судової психолого-психатричної експертизи, які були проведені в рамках розгляду кримінальної справи. Також представник прокуратури вказав на те, що померлий [PERSON] не мав права надавати оскаржувану довіреність, оскільки лише 16.03.2011 р. розпорядженням Оболонської РДА в м. Києві було внесено зміни до договору найму спірної квартири та зобов'язано укласти такий договір саме з [PERSON] у зв'язку зі смертю попереднього наймача [PERSON], а довіреність була видана 13.01.2011 р., коли в нього таке право ще не виникло так як і не виникло одноособове право давати свою згоду на реєстрацію позивача у спірній квартирі. Вислухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається із матеріалів справи, з 1989 р. [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі, а колишнім наймачем спірної квартири, була мати [PERSON] - [PERSON], яка померла [INFO] р. Після смерті [PERSON] спірна квартира приватизована не була та належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, і даний факт не заперечується сторонами. Як з'ясовано судом, [PERSON] починаючи з 1976 р. по 2011 р. періодично стаціонарно лікувався в КМКПНЛ № 1 із діагнозом «параноїдна шизофренія». У зв'язку із цим, в період з 29.12.2010 р. по 03.03.2011 р. перебував на стаціонарному лікуванні у КМКПНЛ № 1 та з 14.01.2011 р. був визнаний інвалідом 2 гр. При цьому 13.01.2011 р. у період знаходження [PERSON] на стаціонарному лікуванні у КМКПНЛ № 1, останній був відсутній у лікарні із 11 год. по 17 год., так як його забрала його племінниця [PERSON] - відповідач № 1 по зустрічному позову з метою помитись у домашніх умовах та придбати останньому речі. Також 13.01.2011 р. нотаріусом [PERSON] була посвідчена довіреність від імені [PERSON], якою останній уповноважив відповідача [PERSON] переоформити особовий рахунок на спірну квартиру на ім'я [PERSON] із подальшим оформленням права власності на нього. Як з'ясував суд, відповідач № 1 - [PERSON] діючи на підставі довіреності від своєї матері - позивача [PERSON], 11.03.2011 р. звернулась до КП «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району м. Києва із заявою про реєстрацію місця проживання останньої в спірній квартирі. При цьому, [PERSON] виступаючи в якості наймача квартири, надав письмову згоду на таку реєстрацію. Як вбачається з матеріалів справи вбачається, що 11.03.2011 р. [PERSON] не набув статусу наймача спірної квартири, оскільки відповідне Розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 126 «Про внесення змін в договори найму жилих приміщень», яким фактично наймачем спірної квартири був визнаний [PERSON] видано лише 16.03.2011 р., тобто після надані померлим [PERSON] своєї згоди в якості наймача. У відповідності до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім ї, які проживають разом з ним. вселити в займане жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Тобто у відповідності до вказаних положень Кодексу, вселити інших осіб в займане ним приміщення може виключно наймач, а як з'ясовано судом, [PERSON] на момент надання ним такої згоди не був наймачем та не мав права надавати згоду на реєстрацію в ній іншої особи. Як з'ясовано судом, не зважаючи на це, відділом ВГІРФО Оборонського РУ ГУМВС України в м. Києві на підставі заяви [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] від 11.03.2011 р. та особистої письмової згоди [PERSON], 17.03.2011 р. було здійснено реєстрацію позивача за основним позовом [PERSON] в спірній квартирі. У відповідності до листа від 05.01.2011 р. КМКГШЛ № 1 звернулась до органу опіки і піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації щодо вжиття заходів про призначення опіки над хворим [PERSON], оскільки він страждає на хронічний психічний розлад та не може в повній мірі обслуговувати себе. У зв'язку зі смертю [INFO] р. [PERSON] ухвалою Оболонського р/с м. Києва від 07.12.2011 р. провадження у справі про визнання [PERSON] недієздатним було закрито на підставі ч. 3 ст. 174. п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та визнаються сторонами. При цьому, за фактом замаху на шахрайське заволодіння спірною квартирою [PERSON] 3 особи - прокуратурою Оболонського району в м. Києві 06.09 2011 р. було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України. В рамках кримінальної справи було проведено дві посмертні судові психолого-психіатричні експертизи щодо стану [PERSON] Згідно акту посмертної судової психолого - психіатричної експертизи № 1224 від 06.12.2011 р. та акту додаткової посмертної судової психолого-психіатричної експертизи № 1061 від 13.11.2012 р., проведених Київським міським центром судової психолого-психіатричної експертизи, [PERSON] в момент вчинення ним нотаріальних дій, а саме видачі довіреності від 13.01.2011 р. на ім'я відповідача № 1 [PERSON], а також на момент вчинення ним письмової згоди на заяві від 11.03.2011 р. про реєстрацію позивача в спірній квартирі, страждав психічною хворобою у вигляді параноїчної шизофренії, і нездатен був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Як з'ясовано судом, не приватизована квартира на час надання довіреності відносилась до державного житлового фонду, і відповідач № 2 - Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація 05.09.2011 р. прийняла розпорядження № 452, виділивши та включивши до числа службових спірну [ADDRESS]. У відповідності до ст.. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Ч. 1 ст. 119 даного кодексу визначено, що перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством Союзу PCР і Української PCР. При цьому у відповідності із п. 3 Положення про порядок надання службових приміщень і користування ними в Українській PCP. затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР 04.02.1988 р. № 37 Про службові жилі приміщення», жиле приміщення включаються до числа службових рішенням виконавчого комітету районної в місті ради нардепів за клопотанням адміністрації підприємств, установ, організацій. Таким чином суд вважає, що оскаржуване позивачем [PERSON] розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації є правомірним і видане в межах наданих законодавством повноважень, а тому підстав для його скасування у суду відсутні зважаючи на вищевикладене і тому не підлягають задоволенню. При цьому, [PERSON] видаючи нотаріально посвідчену довіреність на ім'я [PERSON] - відповідача № 1, якою уповноважив останню на вчинення певних дій на його користь, вчинив дії на набуття певних прав, отже вчинив правочин (і даний факт не заперечується сторонами). У відповідності до ч 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ч. 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним При цьому ч. 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що пов'язані з його недійсністю. Тому суд приходить до висновку, що у даному випадку у прокуратури Оболонського району м. Києва як у посадової особи, яка не приймала участь у підписанні або прийнятті рішення по оскаржуваній довіреності також не має підстав наполягати у судовому засіданні на визнання даного правочину недійсним зважаючи і на те, що особа, яка видала оскаржувану довіреність 13.01.2011 р. - [PERSON] помер. Зважаючи на вищевикладене, суд приймає рішення щодо відмови у задоволенні як позову [PERSON] про вселення, визнання розпорядження про включення квартири до числа службових незаконним так і позову прокуратури Оболонського району м. Києва про визнання правочину недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed