Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій вказав, що 25 квітня 2014 р. рішенням Борівського районного суду Харківської обл. по справі №614/351/14ц було стягнуто з [PERSON] на користь позивача 219 000 грн. боргу, 3 332 грн. інфляційних витрат, 751.36 грн. - 3% річних та судовий збір 3 230.83 грн. Вказане рішення вступило в законну силу з 06.05.2014 р. 23.06.2014 р. ВДВС Борівського РУЮ було відкрите виконавче провадження по стягненню з [PERSON] наведених вище сум. Однак, до теперішнього часу рішення суду виконане в частковій мірі.. В зв'язку з тим, що пройшов значний проміжок часу - 15 місяців, позивач змушений звернутися до суду з метою відшкодування інфляційних витрат та 3% річних за вищенаведений проміжок часу згідно розрахунку, здійсненого на підставі методики, наведеної у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №62-97. Станом на 15.07.2015 р. сума інфляційних витрат склала 139 873 грн. 81 коп., 3% річних - 5 655 грн. 21 коп. (розрахунок на вказану дату здійснювався в зв'язку з відсутністю індексу інфляції за липень 2015 р.). Крім того, в ході виконавчого провадження позивачем були понесені витрати, зокрема на оплату проведення незалежної оцінки в сумі 1 300 грн. та 474 грн. 19 коп. інфляційних витрат. В судовому засіданні позивач підтвердив вищевикладене, просив стягнути з відповідача на його користь суму інфляційних витрат в розмірі 139 873 грн. 81 коп., 3 відсотки річних в розмірі 7734 грн.35 коп., витрати по виконавчому провадженню - 1 300 грн. 00 коп., 474 грн. 19 коп. інфляційних витрат на цю суму, а також витрати пов'язані з оплатою судового збору в сумі 1 473 грн. 04 коп. Відповідач позов не визнав, пояснивши, що виконати судове рішення своєчасно не мав змоги з об»єктивних причин, оскільки ВДВС Борівського РУЮ було накладено арешт з метою забезпечення позову на все його майно. Тому він був позбавлений можливості реалізувати якесь із свого нерухомого майна і погасити борг . 3 особа - представник ВДВС Борівського РУЮ в судовому засіданні пояснив, що відповідач декілька разів не з»являвся для проведення виконавчих дій. В частині рішення по справі покладається на суд. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з рішенням Борівського районного суду Харківської обл. від 25.04.2014 р. було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 219 000 грн. боргу, 3 332 грн. інфляційних витрат, 751.36 грн. - 3% річних та судовий збір 3 230.83 грн. Станом на час розгляду справи присуджені судом кошти, позивачам сплачені частково. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі, а отже до таких зобов'язань може бути застосовані норми ст.625 ЦК України. Аналогічна позиція викладена Верховним судом України, який у справі № 6-113цс14 від 01.10.14 р. дійшов висновку, що зобов'язання яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням. Відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 5 вказаної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином частина 5 статті 11 ЦК України, прямо передбачає можливість виникнення грошового зобов'язання на підставі судового рішення, а відтак і застосування до боржника, що прострочив виконання такого зобов'язання, негативних наслідків, установлених частиною 2 статті 625 ЦК України. Водночас формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обов'язкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів. Відповідно до копії розрахунку старшого державного виконавця ВДВС Борівського РУЮ Харківської обл. розміру заборгованості по сплаті боргу, залишок основного боргу по виконавчому листу про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 226 314.19 грн. на користь [PERSON], станом на 28.07.2015 р. становить 68 915,43 грн. (а.с.7-8). Згідно копій постанов про проведення виконавчих дій від 05.02.2015 р., 04.11.2014 р., 27.10.2014 р., 07.10.2014 р., 17.07.2014 р., призначено одного співробітника міліції для забезпечення охорони громадського порядку при проведенні виконавчих дій за адресами: [ADDRESS] Борівського р-ну Харківської обл.; [ADDRESS]; [ADDRESS] р-ну Харківської обл. (а.с.55-61). Суд частково погоджується з розрахунком інфляційних витрат та 3% річних , здійсненого на підставі методики, наведеній у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №62-97 позивачем , в частині обчислення інфляційних витрат та 3% річних на суму фактично сплаченого боргу, які становлять: 20897,33 грн. інфляційних витрат і 1273,90 грн. ., 3% річних . Стосовно обчислення позивачем інфляційних витрат та 3% річних на залишок основного боргу -175451,24 грн., 135122,02 грн. - інфляційні витрати становлять 114224,9 грн, 3% річних - 6460,45 грн. Всього підлягає стягненню інфляційних витрат-135122,02 грн., 3% річних-7734,35 грн. та сплачений судовий збір у сумі1473,04грн. Позовні вимоги про стягнення витрат по виконавчому провадженню у сумі 1300 грн. та 474,19 грн. інфляційних витрат на цю суму не обгрунтовані та задоволенню не підлягать.

Outcome: partial