Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в сумі 70000,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, тим, що після встановлення професійного захворювання стан здоров`я позивача погіршувався, відсоток втрати працездатності за період з 2002 року по 2006 рік було збільшено, а тому позивач зазнав моральні страждання з приводу необхідності відновлення стану здоров`я. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.02.2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 28.04.2021 року, розгляд справи відкладено за клопотанням сторін. Представник відповідача скористалася правом надання відзиву в якому просила в позовних вимогах відмовити в повному обсязі. З підстав того, що з Фонду соціального страхування вже стягнуто моральну шкоду у судовому порядку. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги в судовому засіданні підтримав, просив задовольнити, з підстав вказаних у позовній заяві. Додатково вказав, що моральна шкода позивачу завдана у період з 2002 по 2006 рік. Моральні страждання визвано погіршенням стану здоров`я та додатковими зусиллями для його відновлення. Представник відповідача Лутоніна Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що наявне рішення суду про стягнення моральної шкодизавданої ушкодженням здоров`я, з Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь позивача [PERSON] від 06.05.2005 року, яке виконане. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» Судом встановлено, що [PERSON] трипалий час перебував у трудових відносинах ВАТ «Суха Балка» з 1985 року по 2003 рік на різних посадах, що підтверджується копією трудової книги позивача (а.с. 11-13). Відповідно до висновку МСЄК від 18.11.2002 року [PERSON] було встановлено втрату працездатності у зв`язку з виявленням професійного захворювання пилового бронхіту у розмірі 15%, при переогляді 09.04.2003 року [PERSON] було встановлено втрату працездатності - 40%, при переогляді у 2004 року, 2005 року, 2006 року, 2007 року, 2009 року, 2011 року визначено відсоток втрати працездатності - 60% та третя група інвалідності, з 2013 року, відповідно до довідки МСЕК від 20. 05.2013 року, встановлено 55 % втрати працездатності безстроково та третя група інвалідності (а.с.49-53). Відповідно до акту розслідувань професійних захворювань № 23 від 14.10.2002 року встановлено, що професійне захворювання - пиловий бронхіт є наслідком довготривалої праці, а саме 19 років 11 місяців в умовах впливу пилу на організм [PERSON] , впливу шуму, виробничої вібрації, вологості повітря, температури повітря, які значно перевищували належний рівень. Відповідно до акту розслідувань професійних захворювань № 6 від 06.12.2003 року, причиною професійного захворювання - радикулопатии і нейросенсорна туговухость є наслідок довготривалої праці, а саме 19 років 11 місяців в умовах підвищених рівнів маси ваги потужності зовнішньої роботи з використанням нижніх кінцівок і тулуба, кількість нахилів, статичного навантаження, шуму і відносної вологості. Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Разом з тим, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України). За змістом частин 1, 5 статті 23 ЦК України: кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 р. №392/584/16ц. Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.05.2005 року, залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.10.2005 року (справа № 22-3255) позовні вимоги [PERSON] до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, задоволені частково. Зокрема, вказано, що Відповідно до висновку МСЄК від 18.11.2002 року [PERSON] було встановлено втрату працездатності у зв`язку з виявленням пилового бронхіту у розмірі 15%, а 09.04.2003 року [PERSON] було встановлено втрату працездатності у розмірі 40%, крім того суд дійшов висновку, що стан здоров`я [PERSON] погіршується. Відповідно до акту розслідувань професійних захворювань № 23 від 14.10.2002 року встановлено, що професійне захворювання - пиловий бронхіт є наслідком довготривалої праці, а саме 19 років 11 місяців в умовах впливу пилу на організм [PERSON] , впливу шуму, виробничої вібрації, вологості повітря, температури повітря, які значно перевищували належний рівень. Відповідно до акту розслідувань професійних захворювань № 6 від 06.12.2003 року, причиною професійного захворювання - «радикулопатии» і нейросенсорна туговухость» є наслідок довготривалої праці, а саме 19 років 11 місяців в умовах підвищених рівнів маси підіймаємо!' ваги потужності зовнішньої роботи з використанням нижніх кінцівок і тулуба, кількість нахилів, статичного навантаження, шуму і відносної вологості. У зв`язку з тим, що [PERSON] був вимушений працювати в тяжких умовах фізичної праці, не належного мікроклімату, рівнів вібрації, які значно перевищують норму, пилу, шуму та у зв`язку з шкідливими промисловими факторами у останнього виникла - професійна хвороба «радикулопатия п/крестовая и шейная, нарушения биомеханики позвоночника 2 - 3 ст. на фоне спондилолистеза Ьу /1 см/, стойкий болевой и периферический нейроваскулярный синдромы, нейросенсорная тугоухость 1 ст., пылевой бронхит 1 ст.», що підтверджується актами розслідування професійного захворювання від 14.10.2002 року та від 16.02.2003 року. Суд встановив, що роботодавець [PERSON] не забезпечив останнього належними умовами праці, що призвело до професійної хвороби [PERSON] , втраті працездатності 40 % і інвалідності. Стягнуто на користь [PERSON] - 23200,0 гривень. Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв`язку професійними захворюваннями, встановлений в судовому засіданні. (а.с. 14-16). Отже, позивачем заявлялись вимоги про стягнення моральної шкоди спричиненої професійним захворюванням. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі на користь позивача одноразово 23200 грн. в рахунок відшкодування за спричинену моральну шкоду (а.с.14-16). Сторони в судовому засіданні підтвердили, що рішення щодо стягнення моральної шкоди виконано у повному обсязі у 2005 році. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачем надано належні і допустимі докази того, що позивачу вже була відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням його здоров`я, в наслідок отриманого професійного захворювання, який стався із позивачем, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони суперечать нормам ч.1 ст.1168 ЦК України. Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed