Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 08.08.1981р. перебував з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. З 2008р. сімейні відносини з відповідачем припинені і рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 23.07.2010р. розірвано. [PERSON] 17.11.2009р. встановлена 2 група інвалідності безстроково від загального захворювання, в зв»язку з чим вона отримує пенсію по інвалідності. Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 16.02.2012р. з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходів) на утримання останньої у зв»язку з тим, що в період шлюбу вона стала інвалідом. Вказане судове рішення набрало законної сили. Позивач вважає, що в даний ас розмір аліментів на утримання бувшої дружини слід змінити, т.я. його матеріальний стан суттєво змінився. Так, з 05.08.2013р. він звільнився з роботи в зв»язку з припиненням фінансування організації та звільненням всіх працівників. Пошуки нової роботи ніякого результату не дають, оскільки отримує відмови у прийнятті на роботу, враховуючи його вік. Єдиним джерелом його існування є пенсія, яку отримує за віком (вислугу років). При цьому, з призначеної пенсії, він отримує пенсію в розмірі 713грн., що залишається позивачеві після утримань аліментів, які сплачуються на користь відповідача. Розмір фактично сплачуваних аліментів на утримання колишньої дружини суттєво впливає на його матеріальний стан. Це позбавляє його можливості нормально існувати як людині. Залишку пенсії, що сплачується відповідачеві фактично після утримання аліментів, ледь вистачає йому на вкрай необхідні продукти харчування. Таким чином, він вимушений жити в режимі величезної економії, позбавляючи себе самим необхідним. Крім того, зазначає, що розмір тієї пенсії, що залишається після утримань аліментів, не відповідає прожитковому мінімуму, встановленому в Україні. Між тим, на його думку, пенсія відповідача забезпечує встановлений законом прожитковий мінімум. Враховуючи матеріальний стан відповідача та ту обставину, що вони є пенсіонерами та інших джерел існування немає, позивач вважає, що може бути звільнений від сплати аліментів на користь відповідача або розмір може бути зменшений. З посиланням на ст.ст. 180, 182, 192 СК України, просить стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] за рішенням суду від 16.02.2012р. припинити. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив свої вимоги, тобто просив не зменшувати розмір аліментів, а припинити їх стягнення. Зазначив, що не може знайти роботу, погіршився його матеріальний стан. Аліменти стягуються органами ДВС за судовим рішенням, за яким видано стягувачеві виконавчий лист. З 31.07.2014р. виплата його пенсії призупинена, оскільки проводиться перевірка документів, які були надані для призначення пенсії. Крім того, позивач не являється інвалідом 1,2 групи; як непрацюючий на обліку в Центрі зайнятості він не перебуває; інших утриманців немає; потребує грошових коштів для придбання ліків. Просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Зазначила, що є судове рішення, яке набуло законної сили, і воно підлягає до виконання. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з таких підстав: встановлено, що рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 23.07.2010р. розірвано шлюб між сторонами по даній справі. Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 16.02.2012р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання останньої, в розмірі 1/6 частин всіх видів заробітку, доходів) щомісячно, починаючи з 18.11.2011р. За даними трудової книжки, [PERSON] звільнений з роботи 05.08.2013р. за ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Відповідно до даних довідки від 02.04.14р., виданої Управлінням ПФУ, [PERSON] отримує пенсію і станом на березень 2014р. її розмір становить 713грн. 55коп. з вирахуванням аліментів. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК). Статтями 82, 83, 85, 87 та 89 Сімейного Кодексу України передбачені випадки, коли право одного з подружжя на утримання припиняється. З»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, позивачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів, які б давали підстави вважати, що він, як платник аліментів, неспроможний надавати матеріальну допомогу [PERSON] Відсутні підтверджуючі дані, що відповідач перестала потребувати матеріальної допомоги; не підтверджено факт зупинення виплати позивачеві пенсії; не доведено погіршення його матеріального стану, враховуючи, що він сам під час розгляду справи заявив, що не являється інвалідом, інших утриманців не має, є працездатним; доказів, які б свідчили про те, що роботодавці відмовили йому у прийнятті на роботу, - не надано. Крім того, позивач не довів обставини щодо стану свого здоров»я та необхідності йому будь-яких ліків. Також, виходячи із заявлених вимог, безпідставними є посилання позивача як у позовній заяві, так і в судовому засіданні на те, що проживання [PERSON] з сином [PERSON], який має стабільну роботу та допомагає їй, дає підстави для перенесення обов»язку утримувати [PERSON] з нього на сина. Таким чином, у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. При цьому, слід зазначити, що [PERSON] не позбавлений права захищати свої, якщо вважає порушені, невизнані чи оспорювані права та інтереси у способи захисту, визначені діючим законодавством, в т.ч. шляхом звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed