Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Просив визнати його особистою приватною власністю майно: пральну машину «Indesid IWUK 40851 UA», праску електричну, чайник металевий на 2,5 л, відро пластмасове 2 шт. 10 л, каструлю на 4 л, сковорідку чугунку, діаметром 30 см, кружку фарфорову на 0,5 л, степлер промисловий, молоток з ручкою, простинь, простинь 2-спальну, наволочки на подушки 4 шт., покривало, підодіяльник 2 шт., рушник банний, рушник, білизна постільна, футболка чоловіча 45 розмір, сорочка чоловіча 48 розмір, телевізор «Samsung UE 32J4100AUXUA», пилосос «Zelmer Aquario 819/0 SK», холодильник «Samsung RL48RLBMG1/BWT/UA», супутникова антена, миска пластмасова на 10 л, миска металева на 20 л, кліщі електричні вимірювальні, переноска електрична на 3 м, килимна доріжка 1,2 м Х 1,7 м 2 шт., матрац ватний, шльопки утеплені 41-й розмір, замок внутрішній врізний «Imperial 189-4 MF», туалетні приналежності (станок для бриття «Фюжен», паста до бриття, паста після бриття, зубна щітка, зубна паста). В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилався на те, що з 24.09.2008 р. він з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі. В грудні 2011 р. сумісне проживання припинено. Сумісно нажите майно розділене. З огляду на окреме проживання за кошти його матері він набув предмети домашньої обстановки та першої життєвої необхідності. В лютому 2012 р. примирились і поселились на постійно [ADDRESS], де була зареєстрована [PERSON] Він перевіз речі. 10.10.2013 р. [PERSON] вилучила у нього ключі від квартири, оголосила про припинення сумісного проживання, позбавлення права проживання у цій квартирі. [PERSON] відмовляється віддавати належне йому майно. Дії [PERSON] по утриманню належного йому майна є неправомірними. На утримання дочки він сплачує аліменти в обсязі 650 грн. щомісячно. В подальшому позивач [PERSON] надав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив визнати його особистою власністю пральну машину «Indesid IWUK 40851 UA», телевізор «Samsung UE 32J4100AUXUA», пилосос «Zelmer Aquario 819/0 SK», холодильник «Samsung RL48RLBMG1/BWT/UA», кліщі електричні вимірювальні промислового виробництва, переноска електрична на 3 м, станок для бриття «Gilette Fusion», пульт управління та тюнер «IPSAT 4060 CX», замок внутрішній врізний «Imperial 189-4 MF», відро пластикове на 10 л - 2 шт., миска металева з нержавіючої сталі на 20 л, а всього на суму 27908 грн. та зобов'язати [PERSON] передати/повернути йому переліковані речі. Стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати: 271 грн. 97 коп. - витрати по сплаті судового збору; 800 грн. - витрати по сплаті товарознавчого дослідження; 1000 грн. - витрати по оплаті юридичної допомоги. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх, посилаючись на те, що майно, яке належить [PERSON] на праві власності знаходиться у [PERSON] і вона не віддає його. З 2008 р. по 09.12.2011 р. вони проживали по [ADDRESS]. Після чого шлюбні відносини були припинені, майно було поділене, частину з якого він забрав в натурі сплативши їй 1500 грн., як надмірну частку. Через деякий час вони знову зійшлися, стали проживати однією сім'єю і поселилися на вул. Комарова в м. Умані Черкаської області, куди він перевіз свої особисті речі, а саме: його мати подарувала йому на день народження пилосос, крім того ним було придбано особисто та встановлено внутрішній дверний замок в кімнаті, в якій вони в подальшому проживали. Ключів від вхідних дверей у нього ніколи не було, ключі були лише у відповідача [PERSON] та у її вітчима. У 2013 р. відповідач [PERSON] лишила його майна, відібрала ключі від квартири по [ADDRESS], а майно залишила собі, при цьому не ставила питання про розподіл або виділ частки із спільного майна. Представник відповідача [PERSON] у своєму заперечені спростовує факт спільного проживання сторін з лютого 2011 по лютий 2013 р. та той факт, що за цей час їх спільного проживання вони спільно користувалися майном, яке належало [PERSON] Відповідач [PERSON] залишила собі більш цінні речі, а в одне із судових засідань принесла малоцінні речі, щоб принизити гідність [PERSON] Виходом на місце за адресою: [ADDRESS] за спільною домовленістю, де при огляді були знайдені речі, які особисто належали [PERSON], а саме супутникову антену без тюнера, посуд, постільну білизну та дві доріжки, а на балконі квартири були виявлені картонні коробки від холодильника та пральної машини, що є підтвердженням того, що речі знаходились у неї. Вважаємо, що зменшені позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, тому просять його задовольнити і зобов'язати [PERSON] повернути речі за належністю. Відповідач [PERSON] у попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнавала, її представник [PERSON] у судовому засіданні змінені позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивачем та його представником доказів належності майна [PERSON] не доведено. Вказаного майна по вул. Комарова в м. Умані, а саме: пральної машини, холодильника не виявлено. Дійсно, відповідачка разом з нею та з позивачем та його представником 04.12.2015 р. в квартирі [ADDRESS] при огляді майна виявили та передали належне позивачу його майно: посуд, постільну білизну та дві доріжки, а на балконі квартири були виявлені картонні коробки від холодильника та пральної машини. Телевізор, пральна машина, відра, миска були відсутні, а кліщі та станок були забрані позивачем [PERSON] ще у 2011 р. Крім того, не надано доказів того, що майно, яке він просить витребувати у відповідача у нього взагалі було. Ним не підтверджено наявність даного майна в природі. Тому вона вважає, що позов не підлягає до задоволення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працює разом з позивачем. За його проханням виписував з роботи газель, якою перевозив від матері позивача пральну машину та від матері відповідача інші речі. Марку холодильника не пам'ятає, він був великий. Квартира, куди вони перевозили речі знаходилась в м. Умані. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що холодильник, телевізор, пилосос в дійсності придбали у нього позивач та його мати. Крім того, супутникову антену з тюнером та пультом управління встановлював його знайомий на прохання позивача, який в подальшому розповідав, що дуже важко було її встановити, оскільки квартира знаходиться на 4-му поверсі багатоповерхового будинку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила факт того, в період проживання однією сім'єю вона надавала їм допомогу речами. Крім того, коли її син вдруге став проживати разом з відповідачем та переїжджали на [ADDRESS] вона йому на день народження у [PERSON] в м. Христинівка Черкаської області придбала пилосос імпортного виробництва. Відповідач речей її сину не повернула. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази: копії свідоцтва про шлюб, товарний чек № 44 за 2015 р., висновку товарознавчого дослідження № 14/01-2016 про проведення оцінки рухомих речей від 27.01.2016 р. та інші письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що з 24.09.2008 р. позивач [PERSON] із відповідачем [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі. В грудні 2011 р. сумісне проживання припинено. В лютому 2012 р. позивач [PERSON] із відповідачем [PERSON] примирились і поселились на постійне проживання по [ADDRESS], де була зареєстрована відповідач [PERSON] У 2013 р. позивач [PERSON] із відповідачем [PERSON] припинили спільне проживання, проте майно набуте позивачем [PERSON] за час спільного проживання з відповідачем [PERSON] залишилось у її користуванні. Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Частиною 2 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Згідно ч.6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного май на подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. На підставі пункту 24 вказаної Постанови не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. В судовому засіданні судом було встановлено, що переноску електричну на 3 м, станок для бриття «Gilette Fusion», відро пластикове на 10 л - 2 шт., миску металеву з нержавіючої сталі на 20 л позивачем [PERSON] у 2011 р. були перевезені до свого місця проживання і в подальшому при спільному проживанні відсутні докази про те, що він їх з собою перевозив на [ADDRESS]. При складані акту, який не заперечується обома сторонами та їх представниками вказані речі були відсутні і про їх наявність чи відсутність в акті відомостей немає. Згідно вимог статті 60ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач та її представник не в повній мірі довели обставини, на які вони посилалися у своїх запереченнях, а саме ними не були заявлені клопотання про допит свідків, які могли посвідчити обставини, на які посилалася відповідачка про наявність або відсутність речей, та не надані інші письмові докази.

Outcome: partial