Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] У якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 123 у будинку № 103 на проспекті [PERSON] у місті Львові. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач є власником зазначеної квартири. У 2015 році розірвав шлюб із відповідачко, після чого остання за спірною адресою не проживає. Оскільки реєстрація відповідача за зазначеною адресою покладає на позивача додаткові витрати, в тому числі оплату за житлово-комунальні послуги у звязку із чим неможливо оформити певні пільги, у відповідності до ст. 391, 405 Цивільного кодексу України, просять позов задовольнити повністю. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення на позов. 16 жовтня 2018 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, які неодноразово відкладались з поважних причин. 01 лютого 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. Просить такий задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не зявилась, хоча належним чином повідомлявся про місце і час розгляду справи, не подала відзив на позовну заяву ,а відтак, зі враховуючи думку позивача з цього питання, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира №123 у будинку № 103 на проспекті [PERSON] у місті Львові, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.12.2006 № 13037779, інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.09.2018 / арк. спр. 11. 12/. У цій квартирі, окрім власника [PERSON], зареєстровану [PERSON] (син) та зареєстрована дружина власника (колишня) [PERSON], [INFO], що підтверджено довідкою Львівського комунального підприємства «Під Зуброю» від 03.08.2018 № 2130. Відтак, між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо права членів сімї власника житла на користування цим житлом, яке регулюється статтею 405 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Суд також установив, що [PERSON] фактично не проживає у спірній квартирі, що підтверджено актами Львівського комунального підприємства «під Зуброю» від 29.11.2018, 08.02.2018, 24.07.2018, 01.08.2018 /арк. спр. 10/. Жодних поважних причин відсутності [PERSON] за вказаною адресою суд не встановив, а відтак приходить переконання, що така не проживає у квартирі без поважних причин понад встановлені строки. Із матеріалів справи суд також не встановив жодних домовленостей між сторонами щодо права на користування цим майном. Таким чином, беручи до уваги зазначені вище висновки, суд прийшов переконання, що відповідачка добровільно залишила спірну квартиру, без поважних причин не проживає у вказаній квартирі понад встановлений строк збереження права користування такою, будь-яких інших домовленостей з цього питання між сторонами не встановлено. Тому, суд прийшов висновку, що відповідачку необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 123 у будинку № 103, що на проспекті [PERSON] у місті Львові. Суд приймає аргументи позивача, які підтверджені доказами, що містяться у матеріалах справи, та такі відповідають вимогам закону. Суд застосовує спеціальну норму права, передбачену частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України, адже саме вона регулює спірні відносини, що склались між сторонами, та на яку вірно покликався позивач у позовній заяві. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивачів при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved