Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений) до [PERSON] про визначення порядку користування спільним майном квартирою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 26.01.2011р. позивач є власником ? частини квартири [ADDRESS]. З-за складних відносин між сторонами, вони не можуть добровільно визначити порядок користування квартирою, що призвело до необхідності звернення до суду з даним позовом. Таким чином, позивач просить суд визначити порядок користування квартирою за вказаною адресою, виділивши їй кімнату, площею 12.6кв.м., а відповідачці кімнату, площею 13,0кв.м., а решту приміщень квартири залишити в спільному користуванні сторін. В судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги і просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач визнала учто нені позовні вимоги і не заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що за рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 26.01.2011р. [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS]. Дані обставини також підтверджуються даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.12.2011р. Крім того, встановлено, що [PERSON] також є власником, але іншої ? частини вказаної квартири відповідно до договору міни від 20.09.2007р. За даними технічного паспорту від 14.11.2013р. квартира №33, що по вул.. Петровського, 156/3 м. Черкаси складається з трьох кімнат, загальною площею 71,9кв.м і житловою площею 42,7кв.м. Жодних переобладнань, реконструкцій в ній не проведено. Встановлено, що сторони, будучи співвласниками нерухомого майна, самостійно і добровільно не можуть визначити порядок користування вказаною квартирою. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ч.1 ЦК України). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до\~ ч.1 та ч.2 ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За положеннями ч. 3\~ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування\~тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у\~праві спільної часткової власності. Пунктом 14 постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Крім того, суд звертає увагу, що рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в м. Черкаси встановлений постановою виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів та Президії Черкаської обласної ради профспілок від 28.12.1984 року № 396 і становить - 8,5 кв.м на одного члена сім»ї. Суд вважає, що порядок користування квартирою за вказаним позивачем варіантом, - є справедливим і таким, що максимально забезпечить права і інтереси позивача та відповідача у користуванні приміщеннями квартири. Крім того, запропонований позивачем порядок користування квартирою не буде порушувати прав сторін, враховуючи й їхню думку, яка письмово була викладена під час розгляду даної справи. Що стосується приміщень квартири: кімната, площею, 17,1кв.м., коридори, кухня, ванна, вбиральня, комора, то їх слід залишити у спільному користуванні співвласників вказаної квартири. Отже, з»ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до повного задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved