Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 1185079,00 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] в позовній заяві зазначив, що 22 квітня 2019 року між ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] грошову суму у розмірі 751660,00 грн. Відповідач зобов`язався виконати грошові зобов`язання до 07 травня 2019 року. Вказані обставини підтверджуються договором позики, підписаного сторонами. Однак, у вказаний у договорі термін відповідачем грошові кошти повернуті не були. Тому, позивач просить стягнути із [PERSON] грошові кошти у розмірі 1185079,00 грн, які складаються із : 751\~650 грн сума основного боргу; 379\~588,30 грн штрафні санкції; 43321,65 інфляційні витрати та 3 % річних. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 10 серпня 2020 року. У підготовче засідання 10 серпня 2020 року з`явився відповідач. Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомляв. Із заявами про розгляд справи за його відсутністю до суду не звертався. Підготовче засідання відкладено на 22 жовтня 2020 року. У підготовче засідання 22 жовтня 2020 року з`явився представник позивача та відповідач. Протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено судове засідання по суті на 17 лютого 2021 року. У судове засідання 17 лютого 2021 року з`явився представник позивача та відповідач. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засідання позовні вимоги визнав. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши докази у їх сукупності, вислухавши думку представника позивача та відповідача, прийнявши визнання відповідачем позовних вимог приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 квітня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошову суму у розмірі 751660,00 грн., зі строком повернення до 07 травня 2019 року. Вказані кошти були отримані відповідачем, що підтверджується договором позики від 22 квітня 2019 року підписаною власноруч [PERSON] . Договором позики від 22 квітня 2019 року також передбачено штрафні санкції за несвоєчасну сплату процентів або несвоєчасне повернення суми позики. Так, відповідно до п.12 договору, якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю позичені кошти або сплатить суму не в повному обсязі, то за неналежне виконання умов вказаного договору позичальник зобов`язаний сплатити штрафні санкції у розмірі: -12 % від позиченої суми за перший місяць прострочки; -3,5 % щомісячно, за кожний наступний місяць. Відповідно до п. 6.2 Договору позики. Сторони домовились, що пеня за Договором нараховується протягом всього строку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором по день їх виконання. На даний час грошові зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] \~ не виконано. Відповідальність позичальника за порушення умов договору передбачена ч. 1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом вбачається, що між сторонами склалися правовідносини в результаті укладеного ними договору позики від 22 квітня 2019 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У відповідності із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача на його користь 3% річних та інфляційних витрат у розмірі 43321,65 грн. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики (розписки), відповідачем не було повернуто борг, в обумовлений строк про повернення коштів, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, та з урахуванням визнання представником відповідача позовних вимог у повному обсязі, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що у зв`язку зі зверненням до суду з дійсним позовом, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 10510,00 грн., що підтверджується квитанцією за № 31000 від 18 червня 2020, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із\~ст.\~16\~ЦК України\~кожна\~особа має\~право звернутися\~до суду\~за захистом\~свого особистого\~немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] та такими, що підлягають задоволенню. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved