Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області, управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області, третя особа - [PERSON], про визнання протиправними і скасування рішень, в якій оскаржував рішення органу місцевого самоврядування відносно виділення земельної ділянки [PERSON] В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з метою захисту своєї земельної ділянки ним збудовано підпірну стінку, яка включена до складу земельної ділянки, яку сільрада виділила [PERSON] Під час розгляду справи процесуальний статус [PERSON] було змінено із третьої особи на співвідповідача. З урахуванням змін і доповнень до позову загалом позивач просив визнати протиправними і скасувати: - рішення восьмої сесії сьомого скликання № 193.8.УІІ від 06.07.2016 року [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області, яким було надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,07 га, що розташована за адресою: с.Григорівка, вул. Лісова, для ведення особистого селянського господарства із земель [PERSON] сільської ради, - рішення девятої сесії сьомого скликання № 237.9.УІІ від 18.08.2016 року [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0618 га, що розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с.Григорівка, вул. Лісова, кадастровий номер 3223182001:01:015:0021, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. В судовому засіданні позивач позов із врахуванням змін та доповнень підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що він за власні кошти збудував підпірну стіну з метою захисту належної йому земельної ділянки від зсувів, він неодноразово усно і письмово звертався до сільради з приводу прийняття стіни на її баланс, однак це питання не було вирішено, а земельну ділянку було виділено [PERSON], з якою у нього конфлікті відносини. Будучи допитаним в якості свідка дав аналогічні показання. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги із врахуванням змін та доповнень підтримала в повному обсязі, посилаючись на аналогічні обставини та порушення права власності позивача як власника будівельних матеріалів, використаних для спорудження підпірної стіни, а також порушення його прав як землевласника через наміри [PERSON] знести стіну. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] проти позову із врахуванням змін та доповнень заперечив повністю, посилаючись на те, що земельні ділянки позивача та виділеної [PERSON] не мають спільних меж, перетинів чи накладок, стіна знаходиться на межі земельної ділянки, яка виділена оскаржуваними рішеннями, тому є твердим межовим знаком, споруда не є підпірною стіною, а є огорожею, яка споруджена по всьому периметру належних [PERSON] земельних ділянок, відсутні порушення прав позивача. Представник відповідача управління Держгеокадастру в Обухівському районі [PERSON] проти позову із врахуванням змін та доповнень заперечив повністю, посилаючись на аналогічні обставини, відсутність співвіднесення земельних ділянок сторін у базі даних ДЗК. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти позову із врахуванням змін та доповнень заперечив повністю, посилаючись на аналогічні обставини, відсутність зсувів схилу, самочинність будівництва та самозахоплення земельної ділянки позивачем, будівництво стіни за рахунок коштів [PERSON], відсутність порушень прав позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що є сусідом позивача, організовував будівництво підпірної стіни за рахунок власних і наданих позивачем коштів, на його імя оформлені документи на скважину, а на імя його дружини оформлено договір із позивачем, на цей час позивач із ним не розрахувався за роботи та матеріали, будівництво не закінчене, будь-яких дозволів чи проектів на будівництво не отримувалось, після завершення виконаних ним робіт йому стало відомо про те, що стіна знаходиться поза межами земельної ділянки позивача. Свідок [PERSON] показав, що є землевпорядником сільради, позивач звертався з приводу оформлення підпірної стіни у іншому місці, де вона знаходиться на межі його власної земельної ділянки, а виділена [PERSON] земельна ділянки межує і парканом, між земельними ділянками сторін є певна відстані, вони не є суміжними, будь-яких документів на будівництво стіни позивач сільради не надавав. Вислухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] є власником двох земельних ділянок площею по 0,25 га з кадастровими номерами 3223182001:01:015:0012, 3223182001:01:015:0013, розташованих за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с. Григорівка, вул. Лісова, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, склад угідь сільськогосподарські угіддя, на яких розташовано житловий будинок, будівлі і споруди, що підтверджується договорами, державним актом, витягом з Державного реєстру правочинів, витягом з Державного земельного кадастру, витягом з Державного реєстру речових прав, інформаційними довідками, технічною документацією, схемами, фототаблицями, показами свідків. Відповідач [PERSON] є власником інших земельних ділянок розташованих на території [PERSON] сільської ради, які не є спірними по цій справі і не межують із належними позивачеві земельними ділянками, що підтверджується інформаційними довідками, схемами. 06 липня 2016 року рішенням восьмої сесії сьомого скликання № 193.8.УІІ [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області було надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,07 га, що розташована за адресою: с.Григорівка, вул. Лісова, для ведення особистого селянського господарства із земель [PERSON] сільської ради, що підтверджується рішенням. 18 серпня 2016 року рішенням девятої сесії сьомого скликання № 237.9.УІІ [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області було затверджено проект землеустрою щодо відведення у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0618 га, що розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с.Григорівка, вул. Лісова, кадастровий номер 3223182001:01:015:0021, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується рішенням, проектом землеустрою. Взаємне розташування вказаних вище земельних ділянок підтверджується схемами, кадастровим планом та іншими графічними матеріалами, а також показами свідків, при цьому належні позивачеві [PERSON] земельні ділянки не є суміжними, не накладаються, не мають спільних меж чи точок перетину із земельною ділянкою, відносно якої винесено оскаржувані рішення [PERSON] сільської ради щодо виділення [PERSON] 18 липня 2016 року позивач [PERSON] звертався із письмовими заявами до [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області, управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області щодо внесення змін до конфігурації та меж належної йому земельної ділянки за рахунок виділяємої [PERSON] земельної ділянки, що підтверджується заявами, показами свідків. 14 вересня 2016 року, тобто після предявлення цього позову, позивач [PERSON] звернувся із письмовою заявою до [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області щодо прийняття на баланс укріплювально-підпірної стіни, що підтверджується заявою, показами свідків. [PERSON] із залученням коштів інших осіб здійснив самочинне будівництво певної споруди (стіни, огорожі чи ін.) поблизу належних йому земельних ділянок за відсутності будь-яких дозволів на чужій земельній ділянці, що належить [PERSON] сільській раді, що підтверджується договором підряду, кошторисом, фототаблицями, показами свідків. При наданні правової оцінки спірним правовідносинам суд приймає до уваги наступне. В обґрунтування позову позивач посилається на порушення його прав як землевласника та власника будівельних матеріалів. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст.78 ЗК України встановлено, що право власності на землю-це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками; право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них; земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Громадяни України, відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділенні в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Ні позивач [PERSON], ні відповідач [PERSON] в установленому законом порядку станом на час вирішення справи судом не набули право власності на спірну земельну ділянку, яка зазначена у оскаржуваних рішеннях, ця ділянка наразі перебуває у власності територіальної громади, а її належним розпорядником є [PERSON] сільська рада. Відповідно до ч.2 ст.95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Позивач не є землекористувачем або власником спірної земельної ділянки, яка зазначена у оскаржуваних рішеннях. Доводи позову про порушення прав позивача як власника земельних ділянок площею з кадастровими номерами 3223182001:01:015:0012, 3223182001:01:015:0013 через загрозу зсуву, не знайшли будь-якого обєктивного підтвердження та залишились недоведеними під час судового розгляду, оскільки належних і допустимих доказів відповідних обставин суду не подано. Згідно ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч.ч.1,2 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч.ч.1,2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених\~статтею 31\~цього Закону. Згідно ч.ч.3,4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації обєкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. В судовому засіданні позивач стверджував, що ним фактично було споруджено обєкти нерухомого майна споруду у виді підпірної стіни, однак ця обставина не підтверджена належними і допустимими доказами, а також не має правового значення для вирішення цього спору з огляду на відсутність відомостей про дотримання чинного законодавства в сфері будівництва, містобудування, укладення договір будівельного підряду, набуття права власності на нову річ, тобто передбачених законом підстав для виникнення, а відтак і судового захисту, права власності позивача немає. Крім того, залишились недоведеними усні посилання позивача на те, що споруджена ним стіна розташована саме на межі виділеної [PERSON] земельної ділянки, оскільки письмових доказів цього суду не надавалось, а показання свідків [PERSON] (позивача) і [PERSON] не можуть слугувати допустимими доказами існування такої обставини. Згідно ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Доводи позову про наявність у позивача будь-яких прав на споруду суперечать чинному законодавству, оскільки будівництво здійснювалось на чужій земельній ділянці самочинно всупереч закону. Доводи представника позивача в судовому засіданні про наявність у позивача права власності на будівельні матеріали, використані під час спорудження підпірної стіни не узгоджуються із матеріалами справи, оскільки будь-яких доказів придбання саме позивачем відповідних речей суду не представлено, а кошторис стосовно скважини стосується взагалі іншої особи замовника. У відповідності до вимог п. а ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані обєкти, що підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані рішення прийняті у відповідності до вимог ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні на пленарному засіданні сільської ради, будь-яких порушень процедури при їх прийнятті не встановлено, позивач на такі порушення також не посилався. Доводи відносно подання позивачем заяв до різних органів щодо його намірів включити до складу своєї земельної ділянки частину виділеної [PERSON] земельної ділянки не мають правового значення, оскільки не вказують на порушення існуючих прав, свобод чи законних інтересів позивача, а чинним законодавством не передбачено переважне право позивача на отримання у власність спірної земельної ділянки. При цьому сесія [PERSON] сільської ради в силу чинного земельного законодавства вправі самостійно вирішувати питання розпорядження земельними ділянками, що перебувають на території відповідного населеного пункту, що в даному випадку і було здійснено в порядку реалізації дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд вважає, що позивач не набув права вимоги за відповідними позовними вимогами, оскільки оскаржуваними рішеннями не порушуються його особисті права, свободи чи законні інтереси, оскільки він їх у встановленому законом порядку не набув, відтак підстави для судового захисту його прав чи інтересів відсутні. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, при цьому заперечення відповідачів ґрунтуються на законі та письмових доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed