Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву мотивує тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 15.02.2014 року. У період шлюбу народився син [PERSON] . З травня 2015 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують подружніх відносин. Збереження шлюбу та примирення між сторонами є неможливим та суперечить інтересам позивача. У зв`язку із викладеним, позивач просить суд шлюб між сторонами розірвати. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.02.2020 року справу передано до Деснянського районного суду м. Києва за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10.04.2020 року, визначено суддю Сенюту В.О. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.04.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На адресу Деснянського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у відсутність позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов не подала. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 лютого 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 170. У період шлюбу народився син: [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та втратили один до одного почуття поваги і любові. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку , що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved