Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 17.02.2001 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] Від сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У зв»язку з постійними сварками, непорозумінням вони вирішили припинити сімейні відносини. З жовтня 2015 року вони з відповідачкою мешкають окремо. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю , підтвердила, що з жовтня 2015 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, примирення вважає неможливим. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, з»ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17.02.2001 року, зареєстрованому Красноармійським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 55.( а. с. 5) Від сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] ( а. с. 6,7). З жовтня 2015 року фактично шлюбні відносини між сторонами припинено по причині частих сварок із-за несумісності характерів та різних поглядів на життя, втрата почуття любові та поваги один до одного. Спору про майно між сторонами на момент розгляду даної справи не існує. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому зазначає, що суд не зобов»язаний призначити строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема відносини, які склались між сторонами, суд вважає примирення між сторонами неможливим. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вище перелічених норм права, обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved