Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 05 листопада 1999 року в Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 713. На обґрунтування позову зазнаив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05 листопада 1999 року. Неповнолітніх дітей не мають. З 2015 року вони не підтримують сімейно-шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство. Їх сімейне життя не склалося через різні характери та погляди на життя, у зв`язку з чим в сім`ї часто виникали сварки, що поступово призводило до розладів в сім`ї, а згодом до її остаточного розпаду. На теперішній час він проживає з іншою жінкою, з якою бажає зареєструвати шлюб. Відповідач також проживає з іншим чоловіком. Вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, її збереження є неможливим, а шлюб необхідно розірвати. Спору щодо поділу майна між ними немає, бо все майно, що було придбане в період шлюбу, залишено відповідачу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності у зв`язку із виїздом на роботу за межі України, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, не заперечує проти позовних вимог. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності сторін у справі на підставі наявних у справі доказів, та, з урахуванням визнання відповідачем позову, ухвалити рішення . Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 листопада 1999 року в Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 713, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 5). Сторони не мають неповнолітніх дітей. Як зазначено в позові, з 2015 року сторони не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство, і позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, який згідно ч.2 ст. 112 СК України ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб підлягає розірванню. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду справи повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Частиною 1 статті 142 ЦПК передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Outcome: approved