Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Любашівського районного суду із позовом до Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути із Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України матеріальну шкоду, а саме: - суми нараховані йому , у зв`язку із поданням йому юридичної допомоги в розмірі 86 400 грн, із яких ним фактично сплачено 16600 грн., а решту він заборгував адвокату; - суми, витрачені на оплату проїзду за викликами органів розслідування і суду, а також на оплату проїзду та збору доказів в рамках кримінального провадження, до експертних закладів, у судові засідання різних судів в розмірі 37119 грн.; - суму, яку він сплатив на консультаційні послуги «Мібі-лекс» в розмірі 1800 грн. На обґрунтування вимог, позивач зазначив, що 23.01.2006 року Балтським РВ УМВС України в Одеській області відносно нього було порушено кримінальну справу за фактом ДТП. 15.01.2013 року прокуратурою Одеської області було внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 286 КК України та 20.04.2013 р. йому було пред`явлено обвинувачення за ст. 286 ч. 1 КК України. Проте, 14.03.16 р. вироком Любашівського районного суду Одеської області його було виправдано у скоєнні злочину за ч. 1 ст. 286 КК України. Внаслідок кримінального переслідування, він поніс матеріальну шкоду в загальному розмірі 125 319 грн. Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року провадження у даній справі в частині стягнення сум, витрачених на оплату проїзду за викликами органів розслідування і суду, а також на оплату проїзду та збору доказів в рамках кримінального провадження, до експертних закладів, у судові засідання різних судів в розмірі 37119 грн. та про стягнення суми, сплаченої на консультаційні послуги «Мібі-лекс» в розмірі 1800 грн. - закрито на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. В іншій частині позов щодо стягнення із відповідача суми, у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги в розмірі 86 400 грн., підлягає розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Опалько М.А. про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.179, 181), до суду надійшли клопотання про розгляд справи у їхню відсутність (а.с.187,188). Відповідач: Державна казначейська служба України про розгляд справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.182), представник в судове засідання не з`явився, до суду надано відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що позивач не надав достатніх доказів про понесення ним витрат на правову допомогу в розмірі 84600 грн. (а.с.49, 182). Треті особи: Прокуратура Одеської області надала до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України , вказуючи на те , що питання про стягнення матеріальної шкоди були предметом розгляду у справі №493/38/17 , про що ухвалено рішення Балтського районного суду, яке набрало законної сили. У судовому засіданні прокурор Страхова А.М. клопотання підтримала та просила провадження по справі закрити повністю. Головне управління Національної поліції в Одеській області про розгляд справи повідомлене належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.180), представник в судове засідання не з`явився. До суду надійшло пояснення (а.с.135), в якому третя особа зазначила, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Дослідивши письмові докази по справі та матеріали цивільної справи № 493/38/17, суд приходить до наступного. Відповідно дост. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Разом із тим, шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону). Як зазначено у ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає , зокрема у випадку постановлення виправдувального вироку суду ; Судом безспірно встановлено, що 19.03.2013 року [PERSON] було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України (том 1 цивільної справи № № 493/38/17, а.с. 204 ) та 14.03.16 р. вироком Любашівського районного суду Одеської області його було виправдано в зв`язку з недоведеністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 26-28). У наведених у статті 1 Закону № 266/94-ВР випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Таке відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету(пункти 1, 4 статті 3, частина перша статті 4 цього Закону Так, внаслідок ухвалення судом виправдувального вироку, позивач [PERSON] має право на відшкодування шкоди, зокрема на відшкодування сум, сплачених ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР. На обґрунтування позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу позивач надав такі документи: договір про надання правової допомоги від 10 липня 2004 року , укладеного між позивачем та [PERSON] (а.с.5), акт виконаних робіт від 25 червня 2017 року, в якому зазначено, що адвокатом Бубновим В.І. надано [PERSON] юридичні послуги на суму 84 000 грн. (а.с.6), розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу на загальну суму 86400 грн. 80 коп. (а.с.69 та а.с.136 том 2 цс № 134/827/16-ц ) та квитанції № 2652 про отримання коштів адвокатом Бубновим В.І. від [PERSON] у розмірі 9 000 грн та № 8606 на суму 6 000 грн., які зберігаються в матеріалах цивільної справи № 134/827/16-ц, (том 2 а.с. 84-85) решту суми , як зазначає позивач у позові , він заборгував адвокату. Суд дослідивши , наданні позивачем докази, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Так, видані адвокатом дослідженні документи, зокрема квитанція № 2652 про оплату позивачем юридичних послуг в розмірі 9000 грн. в кримінальному провадженні, в результаті розгляду якого судом постановлено виправдувальний вирок відносно [PERSON] , є достатніми доказами для відшкодування [PERSON] на підставі п.4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 1176 ЦК України. Разом із тим, із оглянутого в судовому засіданні витягу з договору № 44 від 01.06.2017 року та квитанції № 8606 вбачається, що позивач сплатив адвокату 7600 грн. гонорару за захист його інтересів по цивільній справі у Балтському районному суді. Зазначенні витрати, понесені в цивільній справі і не є шкодою в розумінні п.4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 1176 ЦК України, а отже стягненню не підлягають. Також, суд не вбачає підстав для стягнення коштів, які позивач заборгував адвокату, оскільки відповідно до п.4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню (поверненню ) підлягають суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, а отже витрати , які виправдана особа може понести у майбутньому стягненню не підлягають. Суд не приймає до уваги, пояснення прокурора та заперечення відповідача, про те, що спір вже вирішено Балтським районним судом, виходячи із слідуючого. Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Балтського районного суду суду від 26.09.2016 в справі № 134/827/16-ц позов [PERSON] до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового слідства і прокуратури задоволено частково. Стягнено з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] 128000 грн. моральної шкоди, витрати за проведення судово-автотехнічної експертизи та комісійної судово-медичної і авто технічної експертизи у сумі 5028,16 грн. В іншій частині позову відмовлено. При цьому із змісту зазначеного рішення, вбачається, що питання про стягнення витрат, у зв`язку із поданням [PERSON] юридичної допомоги в розмірі 86 400 грн. не розглядалося, а тому позивач вправі був звернутися до суду із зазначеною позовною вимогою . Таким чином , оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягнути на користь [PERSON] з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 9000 грн., в задоволенні решти вимог в розмірі 77400 грн., слід відмовити. За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача під час підготовки справи до розгляду та в ході розгляду справи на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 25 січня 2019 року представляв адвокат Опалько О.М. ( а.с.90). Між позивачем [PERSON] та адвокатом Опалько О.М. складено попередній розрахунок витрат , в якому деталізовано кожен вид наданих послуг, на загальну суму 33 252 грн. (а.с. 89) та 26 серпня 2019 року між ними складено акт виконаних робіт на загальну суму 33252 грн. (а.с.185) . Наявна в матеріалах справи квитанція підтверджує факт сплати позивачем гонорару у вказаному розмірі (а.с.186). Із розрахунку суми судових витрат, вбачається, що за участь у судових засіданнях Любашівського райсуду тривалістю 10 годин сторонами обумовлена оплата адвокату в розмірі 9780 грн. , тобто сума гонорару за участь у судовому засіданні за 1 хв. сторонами обумовлена в розмірі 16 грн. 30 хв. (а.с.89). Згідно журналів судових засідань адвокат приймав двічі участь в судових засідань загальною тривалістю 8 хвилин, а тому враховуючи час витрачений адвокатом, суд приходить до висновку, що фактичні витрати складають 130 грн. 40 коп. (8 хв. х 16 грн. 30 хв. = 130 грн. 40 коп.) За таких обставин, доведений позивачем розмір витрат на правничу допомогу складає 23 602 грн. 40 коп. За положеннями п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги позивачем заявлені на загальну суму 125 319 грн. , із яких позов задоволено на суму в розмірі 9000 грн., щодо решти позовних вимог на підставі ухвали суду провадження по справі закрито, а питання про розподіл судових витрат не вирішувалося, у зв`язку із чим стягненню із відповідача на користь позивача підлягають витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які складають 1695 грн. 04 коп . Оскільки відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів вказаної категорії судовий збір не справляється, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial