Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування заявлених вимог пояснив, що 13 грудня 2012року між [PERSON] та [PERSON] (надалі Відповідач) було укладено договір позики, згідно якого він передав, а [PERSON] прийняла у власність строком до 14 грудня 2013 року кошти в розмірі 9000/ дев*ять/ доларів США, на підтвердження чого [PERSON] надала розписку. Зазначену суму [PERSON] зобов*язалась повернути 14 грудня 2013 року. 25 березня 2013року між [PERSON] та [PERSON] (надалі Відповідач) було укладено договір позики, згідно якого він передав, а [PERSON] прийняла у власність строком до 26 березня 2014 року кошти в розмірі 10000/ десять/ доларів США, на підтвердження чого [PERSON] надала розписку. Зазначену суму [PERSON] зобов*язалась повернути 26 березня 2014 року. У встановлений договором строк відповідач борг не повернув, а тому прохає суд стягнути з відповідача суму боргу, яка складає 9000 доларів США, що в перерахунку складає 107910грн. , 10000 Євро, що в перерахунку складає 16100грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою про визнання договору позики від 13.12.2012року в сумі 30000.00доларів США договором позики в сумі 51935.00доларів США та визнання договору іпотеки від « 13» грудня 2012 року таким, що забезпечує виконання зобов'язання по договору позики від « 13» грудня 2012 року в сумі 51935 доларів США. Позови об*єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, прохали його задовольнити. Зустрічну позовну заяву вважають необґрунтованою, факти викладені в зустрічної позовної заяві не відповідають обставинам справи, прохали відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні відповідач, а по зустрічної позовної заяві позивач, та його представник не погодилися з позовною заявою, вважають його безпідставним та необґрунтованим. Прохали суд відмовити в задоволенні позову, зустрічну позовну заяву задовольнити. Суд, заслухавши сторони по справі, представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання зобов'язання. Ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У ст. 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В ч. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року вказано, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, при здійсненні розрахунків на території України, за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом. В судовому засіданні встановлено, що 13 грудня 2012року між [PERSON] та [PERSON] (надалі Відповідач) було укладено договір позики, згідно якого він передав, а [PERSON] прийняла у власність строком до 14 грудня 2013 року кошти в розмірі 9000/ дев*ять/ доларів США, на підтвердження чого [PERSON] надала розписку. Зазначену суму [PERSON] зобов*язалась повернути 14 грудня 2013 року. 25 березня 2013року між [PERSON] та [PERSON] (надалі Відповідач) було укладено договір позики, згідно якого він передав, а [PERSON] прийняла у власність строком до 26 березня 2014 року кошти в розмірі 10000/ десять/ Євро, на підтвердження чого [PERSON] надала розписку. Зазначену суму [PERSON] зобов*язалась повернути 26 березня 2014 року. Згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, судом встановлено, що 13 грудня 2012року між [PERSON] та [PERSON] (надалі Відповідач) було укладено договір позики, згідно якого він передав, а [PERSON] прийняла у власність строком до 14 грудня 2013 року кошти в розмірі 9000/ дев*ять/ доларів США., та 25 березня 2013року між [PERSON] та [PERSON] (надалі Відповідач) було укладено договір позики, згідно якого він передав, а [PERSON] прийняла у власність строком до 26 березня 2014 року кошти в розмірі 10000/ десять/ Євро. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов*язаний повернути позикодавцеві позику/ грошові кошти у такій самій сумі/, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач у встановлений договором строк не повернув суму боргу позивачу. Відповідно до ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов'язань є його невиконання або неналежне виконання. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки , встановлені договором або законом. В зв'язку з тим, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики та не повернув у встановлений строк позику, позивач набув право примусового стягнення з відповідача повної суми позики у судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. З відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 107910 грн.,що еквівалентно 9000доларів США. та 161000грн., що еквівалентно 10000 Євро. Щодо зустрічної позовної заяви, то вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до п. 3.1 Договору іпотеки від « 13» грудня 2012 року право іпотеки виникає з моменту нотаріального посвідчення цього Договору і закінчується при повному виконанні відповідачкою [PERSON] зобов'язань за Договором позики від « 13» грудня 2012 року, тобто у разі повного повернення мені боргу у розмірі 30000 (тридцяти тисяч) доларів США. У п. 3.4 вказаного Договору іпотеки зазначено, що у разі невиконання відповідачкою [PERSON] основного зобов'язання за Договором позики,позивач має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна переважно перед іншими кредиторами. П. 3.5 Договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на майно, в разі, якщо в момент настання строку виконання основного зобов'язання за Договором позики, воно не буде виконано, а саме: при повному або частковому неповерненні основної суми боргу. Згідно з розділом 6 Договору іпотеки від « 13» грудня 2012 року, укладеним між сторонами, які досягли згоди, що звернення стягнення на майно для задоволення вимог Іпотекодержателя, тобто вимог позивача, може здійснюватись з дотриманням процедури позасудового врегулювання за вибором позивачем одним із способів, передбачених п.п.6.1, 6.2 цього Договору, про що позивач повинен повідомити відповідача відповідно до п.5.2 цього Договору. Так, п. 6.1 вказаного Договору іпотеки передбачена передача іпотекодержателю права власності на майно в рахунок виконання основного зобов'язання за договором позики у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Передача іпотеко держателю права власності на майно здійснюється за вартістю, що визначається, виходячи з розміру фактичної заборгованості іпотекодавця за Договором позики, що визначена на час звернення, включаючи погашення основної суми боргу, яке було передбачено Договором позики, а також розміру збитків іпотекодержателя, які можуть бути завдані порушенням основного зобов'язання чи умов цього Договору, можливих витрат іпотеко держателя, пов'язаних із пред'явленням вимог та зверненням стягнення на майно, а також сплату обов'язкових платежів, але в будь-якому разі вартість майна не може перевищувати заставну вартість, визначену Договором. Зазначене застереження стало правовою підставою для реєстрації мого права власності, як іпотекодержателя, на майно. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекоювимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. « 18» квітня 2014 року позивачем [PERSON] було направлено відповідну вимогу відповідачці [PERSON] яку вона отримала. Потім відповідачем було складено відповідну заяву, підпис на якій було завірено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], у якій вона зазначила, що вимога позивача про повернення боргу у розмірі 30000 (тридцять тисяч) доларів США відповідачем у встановлений строк не виконана, що боргові зобов'язання відповідач не виконує через скрутне матеріальне становище. Також відповідач не заперечувала проти звернення стягнення позивача на предмет іпотеки і реєстрацію за позивачем права власності на вказану вище квартиру. На даний час позивач є власником зазначеної квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України [PERSON] зобов'язана повернути позивачу ті грошові кошти, які отримала від позивача у позику. Ніяких домовленостей щодо «включення, виключення, віднесення чи не віднесення» будь-яких інших сум між сторонами не йшлося. Доказів про підтвердження протилежного немає. Таблиця розрахунків, яка долучена відповідачкою, є проведеними між сторонами взаєморозрахунками за іншими борговими зобов'язаннями [PERSON] перед позивачем. Жодного відношення до часткового розрахунку (виконання зобов'язання) за розписками від « 13» грудня 2012 року на суму позики у розмірі 9000 (дев'яти тисяч) доларів США та від « 25» березня 2013 року на суму позики у розмірі 10000 (десяти тисяч) Євро вказана таблиця, долучена [PERSON], не має. Ч. 1 ст. 545 Цивільного кодексу України передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. У ч. 2 цієї ж статті встановлено, що, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Відповідно до ч. 3 ст. 545 Цивільного кодексу України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Доказів про повернення позивачу [PERSON] грошових коштів (у валюті «Долар США» та «Євро» відповідно) саме у рахунок погашення боргу за вказаними розписками немає, а отже підтверджень виконання зобов'язань відповідачки [PERSON] перед позивачем немає, а тому в задоволенні зустрічної позовної заяви необхідно відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволений в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved