Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «МОСТОБУД» структурної одиниці ПАТ «Мостобуд»- Мостобудівельний загін № 60 ПАТ «Мостобуд», про стягнення коштів за затримку розрахунку при звільнені. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 20.03.2004 року по 05.06.2013 року він працював у мостобудівному загоні на посаді стропальника. Наказом № 30-К від 05.06.2015 року звільнений за угодою сторін. При звільненні з роботи підприємство ПАТ «Мостобуд» заборгувало йому 11907 грн. 13 коп. Заборгованість по заробітній платі він вимушений був стягувати в примусовому порядку на підставі судового наказу Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.12.2013 року. Борг сплачено йому 31.10.2017 року в примусовому порядку через відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Посилаючись на вищевказане, просить стягнути з ПАТ «Мостобуд» в його користь 76817,52 грн. за затримку розрахунку при звільненні за період з 05.06.2013 року по жовтень 2017 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. До суду подав заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача ПАТ «Мостобуд», будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював в Мостобудівельному загоні № 60 ПАТ «Мостобуд» структурній одиниці ПАТ «МОСТОБУД» стропальником з 20.03.2004 року та звільнений 05.06.2013 року наказом № 30-к за угодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України. Судовим наказом Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.12.2013 року з відповідача ПАТ «МОСТОБУД» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 11749, 71 коп. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 44370728 від 31.10.2017 року, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 158/3076/13-ц від 20.05.2014 року про стягнення з ПАТ «Мостобуд» на користь [PERSON] борг в сумі 11907,13 закінчено, у зв'язку з повним виконанням рішення суду (а.с.4). Як вбачається з довідки № 59 від 22.11.2017 року та довідки № 74 від 26.12.2017 року середньомісячна заробітна плата [PERSON] за два останні місяці роботи становить 1477,26 грн., а середньоденна 86,90 грн., Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені в ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - до дня постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму № 13 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Положеннями п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, встановлено, що у всіх інших випадках, не пов'язаних з обчисленням середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки, збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. У відповідності до п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених у цьому пункті виплат, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідачем не проведений розрахунок з позивачем, з нього на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто в межах заявлених вимог за період з 05.06.2013 року по жовтень 2017 року, що становить 76817,52 грн. При розподілу судових витрат суд враховує, що позов задоволено, позивача звільнено від сплати судового збору, тому необхідно стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved