Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди завданої залиттям квартири. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2020 року цивільну справу 755/11926/17, було передано на розгляд в провадження судді [PERSON] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 16.06.2011 року. 17 лютого 2017 року сталося залиття квартири позивача. Актом, складеним комісією ЖЕД - 408 від 17.02.2017 року, було встановлено, що причиною залиття квартири [ADDRESS] , що належить позивачу є прорив трубопроводу ХВП під час підключення бойлеру в помешканні відповідача, а саме в квартирі [ADDRESS] , вказаного вище будинку. Внаслідок залиття квартири позивачу були спричинені матеріальні збитки, викликані пошкодженням меблів та ремонту. Для визначення матеріально збитку під час розгляду справи було задоволено клопотання представника позивача та призначено судову будівельно технічну експертизу. Відповідно до висновку експерта за №5145/18-43 від 13.03.2019 р. було встановлено, що розмір вартості ремонтно - будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень квартири [ADDRESS] внаслідок залиття рідиною конструктивних елементів та їх оздоблювальних покриттів в приміщеннях квартири з вище розташованих приміщень будинку на момент дослідження складає 17 453 грн. Розмір вартості ремонтно - будівельних робіт з зазначенням їх переліку та обсягу для усунення пошкоджень електротехнічних приладів в приміщеннях квартири [ADDRESS] внаслідок залиття рідиною в в приміщеннях квартири з вище розташованих приміщень будинку, які зазначені в Дефектному акті на ремонт квартири Будівельного управління ДУС без врахування вартості матеріалів використаних в системі «тепла підлога», на момент дослідження складає 21 553 грн. 2 липня 2019 року до суду було подано позовну заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої представник позивача просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 39006 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог з обставин викладених в позовній заяві та зазначаючи на тому, що саме відповідач, як власник квартири, в якій відбулося залиття повинен нести витрати по відшкодуванню збитків спричинених позивачу та обставини. на які посилається представник відповідача, що відповідач [PERSON] в рамках розгляду даної справи є неналежним відповідачем не ґрунтується на вимогах законодавства. В судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, обґрунтовуючи свою позицію тим, що відповідач [PERSON] не повинна нести матеріальну відповідальність за спричинену шкоду позивачу [PERSON] , так я є неналежним відповідачем, а збитки повинні бути відшкодовані третьою особою ТОВ «Технобум», працівники якої встановлювали відповідачу електронагрівач води ( бойлер) та не вірно під`єднали шланги ХВП, що і стало причиною залиття як квартири позивача так і інших квартир, крім того за твердженням представника відповідача ТОВ «Технобум» здійснило відшкодування збитків мешканцям вказаного вище будинку [ADDRESS] , які також постраждали внаслідок залиття їх квартир, надавши до суду свої пояснення та обґрунтовуючи свою позицію посиланням на вимоги ст.ст. 1152, 1209, 1211 ЦК України. Також в судовому засіданні представник відповідача фактично не оспорював суму матеріального збитку, спричиненого позивачу внаслідок залиття його квартири. Представники третьої особи в зал судового засідання не з`явилися, сповіщалися належним чином про день, місце та час розгляду справи належним чином. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , на праві власності належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири, від 16.06.2011 р. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу [PERSON] . Відповідно до акту, складеного 17.02.2017 р. та затвердженого начальником ЖЕД - 408 вбачається, що 17.02.2017 р. відбулося залиття квартири [ADDRESS] . Висновком комісії було встановлено, що залиття виникло в зв`язку з проривом трубопроводу ХВП при підключені бойлера, фірмою, яка була замовлена мешканцем [ADDRESS] , що є межею відповідальності мешканців. Відповідно до акту огляду житлового приміщення, від 17.02.2017 р., було встановлено, що внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , зазначеної вище відбулося пошкодження шпалер, стелі, пошкоджені меблі та підлога, пошкоджено електрообладнання. Відповідно до висновку експерта за №5145/18-43 від 13.03.2019 р. було встановлено, що розмір вартості ремонтно - будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень квартири [ADDRESS] внаслідок залиття рідиною конструктивних елементів та їх оздоблювальних покриттів в приміщеннях квартири з вище розташованих приміщень будинку на момент дослідження складає 17 453 грн. Розмір вартості ремонтно - будівельних робіт з зазначенням їх переліку та обсягу для усунення пошкоджень електротехнічних приладів в приміщеннях квартири [ADDRESS] внаслідок залиття рідиною в в приміщеннях квартири з вище розташованих приміщень будинку, які зазначені в Дефектному акті на ремонт квартири Будівельного управління ДУС без врахування вартості матеріалів використаних в системі «тепла підлога», на момент дослідження складає 21 553 грн. Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 визначено, що у разі залиття квартир складається відповідний акт за формою, встановленою Додатком 4 до цих Правил. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік):прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності: прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна. Тобто факт залиття квартири, характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом цієї статті обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (Постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року справа № 643/19078/15-ц, провадження № 61-17962св18). Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Представник відповідача в судовому засіданні наполягав, що збитки позивачу повинен відшкодовувати ТОВ «Технобум», працівники якого проводили монтаж бойлеру та за твердженням представника відповідача не вірно під`єднали трубопровід з ХВП. Частиною 1 статті 1209 ЦК України визначено, що виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товару, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них. Відшкодування шкоди не залежить від вини виготовлювача товару, що є нерухомим майном, виконавця робіт (послуг), а також від того, чи перебував потерпілий з ними у договірних відносинах. Часинами 1,2 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Як убачається з матеріалів справи, що відповідно до акту №2 приймання - передачі товарів (послуг) від 6.02.2017 р. ФОП [PERSON] було здійснено поставку водонагрівача та та встановлення вказаного водонагрівача. Також відповідно до заказ - наряду від 06.02.2017 р. замовником [PERSON] в ТОВ «Технобум» були здійснені замовлення на купівлю сантехнічного обладнання та його установлення, роботи були проведені 9 лютого 2017 р., відповідно до вказаного акту - замовлення претензій замовник до виконавця не мав. Як вбачається з матеріалів справи, що залиття квартири позивача відбулося 17.02.2017 р., тобто через 8 днів після проведення ремонтних робіт. В судовому засіданні представник відповідача не надав до суду належних та допустимих доказів того, що залиття відбулося внаслідок конструктивних, технологічних та інших недоліків товару чи внаслідок неякісного проведення ремонтних робіт третіми особами. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачами правомірно заявлені вимоги до відповідачів про відшкодування в солідарному порядку завданої матеріальної шкоди у розмірі 88713,69 грн., а тому з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачів на користь позивачів слід стягнути судові витрати по справі , а саме судовий збір судовий збір та витрат по оплаті експертного дослідження. Враховуючи наведене та

Outcome: approved