Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, оформленого реєстрацією 01.07.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві, запис акту №281. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що у шлюбі з відповідачем мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], проте спільне життя не склалося, шлюб фактично припинений. З травня 2015 шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне домашнє господарство не ведуть, проживають порізно. Вважає подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливим. Спір щодо поділу спільного майна відсутній, досягнуто угоди про утримання дитини у добровільному порядку. Позивач просила шлюб розірвати. Сторони у судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує , відповідач їх визнав, просять ухвалити відповідне рішення. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, відповідно ст. 174 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову підставі наявних у ній даних і доказів, ураховуючи наступне. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки ( ст. 3 СК ). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду ( ч. 3 ст.105 СК ). Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пленум Верховного суду України у п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 N 11 звернув увагу судів на те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд установив, що з 01.06.2013 сторони перебувають в шлюбі, оформленому реєстрацією відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві, запис акту №281, мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Сім'я сторін розпалась остаточно, з травня 2015 шлюбно-сімейні відносини вони не підтримують, спільне домашнє господарство не ведуть, проживають порізно, тривалий час шлюб існує лише формально, вони не вбачають можливості примирення та збереження шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Спір у сторін щодо поділу майна відсутній, також досягли угоди про утримання дитини у добровільному порядку. За таких обставин позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані, правомірні та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст.115 СК Українирішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, ст. 51 Конституції України, ст. ст. 3, 105, 110, 112, 115 СК України,

Outcome: approved