Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна (коштів). В позові посилалася на те, що 24.12.2013 року [PERSON] запропонував йому придбати нежитлове приміщення станції технічного обслуговування літ.В за адресою м. Чернівці, вул. Південно-Кільцева, 2-М, загальною площею 528,40кв.м. Внаслідок їхньої домовленості між ними було оформлено та підписано попередній договір купівлі-продажу вказаного приміщення в Агентстві нерухомості «Фортуна», який названо договір завдатку. При підготовці вказаного договору відповідач пояснив, що насправді власницею приміщення є його мати [PERSON], однак він як представник підпише договір та може отримати від нього аванс за придбання цього приміщення. У договорі завдатку вони зазначили, що аванс за придбання ним приміщення становить еквівалент 5000 доларів США, що на той час складало згідно офіційного курсу валют 41000грн., які він того ж дня передав відповідачу, про що він розписався у вказаному договорі. Відповідно до п.2.3. зазначеного договору вони домовились, що договір купівлі-продажу має бути вчинений між ними не пізніше 01.08.2014 року. До укладання договору купівлі-продажу, для можливості негайного користування приміщенням СТО вони з продавцем уклали того ж дня договір оренди, згідно умов якого він користувався приміщенням безоплатно, але мав покривати фактичні витрати на утримання вказаного приміщення, оплачувати комунальні послуги (розділ 4 договору оренди). Як вбачається із договору оренди, його стороною зазначена [PERSON], однак розписався у договорі відповідач, який є сином [PERSON] Жодних довіреностей на підтвердження своїх повноважень відповідач не надав і на них не має посилання у вказаних вище договорах. Проте, по сьогоднішній день даний договір купівлі-продажу із власницею приміщення не укладено з незалежних від нього причин та не за його вини. Так, ухиляючись від укладення договору купівлі-продажу приміщення, відповідач перестав відповідати на телефонні дзвінки та відмовлявся від зустрічей. В липні 2015 року в присутності свідків відповідач відмовився продавати вказане вище приміщення. Враховуючи те, що ним на підтвердження придбання приміщення СТО було надано відповідачу значну суму коштів, яку відповідач відмовляється повертати, він звернутися до суду з позовом до [PERSON] та його матері [PERSON], як власниці приміщення, про повернення суми авансу за придбання приміщення СТО. Однак, рішенням суду від 08.02.2016 року відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що гроші він передавав не власниці приміщення, обидва договори підписано не власницею приміщення, а її сином без будь-яких довіреностей, такий договір не посвідчено нотаріально, а тому договір завдатку є нікчемним і передана сума не може вважатися авансом. Таким чином, як встановлено судовим рішенням по іншій справі між тими ж сторонами, щодо яких встановлено ці обставини, договір завдатку є нікчемним, а тому жодних договірних відносин між ним та відповідачем не має. Вважає, що відповідач незаконно отримав від нього 24.12.2013 року суму коштів, еквівалентну 5000 доларів США, утримує ці кошти до цих пір та відмовляється їх повертати. Те, що відповідач відмовляється повертати кошти підтверджується письмовою вимогою до нього про повернення коштів від 28.05.2016 року. У вказаній вимозі він просив відповідача протягом 4 робочих днів з дня отримання вимоги повернути спірні кошти, однак до цього часу відповідач кошти не повернув. Таким чином з огляду на вказане вище вбачається, що відповідач 24.12.2013 року безпідставно отримав кошти, еквівалентні 5000 доларів США, без достатніх правових підстав, які він відмовляється повертати, що змусило його звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно офіційного курсу валют НБУ станом на час складання позову сума, яку він передав відповідачу у гривнях становить 125050грн. (курс НБУ 25,01грн. за 1 долар США). Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536\~цього Кодексу). Відповідно до ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки між ним та відповідачем відсутні договірні відносини, а тому такий розмір процентів передбачений ст.625 ЦК України, де вказано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні витрати з січня 2014 року по травень 2016 року становлять 86034,30грн., три відсотки річних становить 15649 грн. (кількість днів незаконного утримання коштів відповідачем 902 (з 24.12.2013 року по 13.06.2016 року день складання позову). Формула розрахунку суми річних: (s + І) * Q\~ * 3%/365 = У де s (сума заборгованості); І (інфляційні втрати); Q (кількість днів прострочення); У сума 3% річних. (125050грн. основний борг + 86034,30 інфляційні втрати) х 902 днів незаконного утримання коштів х 3 % ) / 365 дні ) /100 = 15649грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за неповернення безпідставно отриманих коштів становить 226733 грн. (125050грн. основний борг + 86034,30грн. інфляційні + 15649грн. 3% річних). Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь безпідставно отримані кошти в сумі 226733 грн. та стягнути судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився та надав суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутність, позов підтримує і просить задовольнити, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе провести судовий розгляд у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково, з наведених нижче підстав, та по справі можливо постановити заочне рішення. Судом встановлено, що [PERSON] на виконання п.4.4. Договору завдатку щодо відчуження обєкту нерухомості від 24 грудня 2013 року, передав [PERSON], який не є власником відчужуваного обєкту нерухомості, 41000 грн., що еквівалентно 5000 доларам США по курсу продажу 8,20 грн. за один долар США, вказаний договір є нікчемним, що підтверджується копією даного договору, копією рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.02.2016 року, копією ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 14.04.2016 року (а.с. 8-9, 17-22). Відповідно до ст.61 ч. 3 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, [PERSON] безпідставно одержав від [PERSON] 41000 грн., що еквівалентно 5000 доларам США по курсу продажу 8,20 грн. за один долар США. Відповідно до ст. 216 ч.ч. 4, 5 ЦК країни, «Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи». Приймаючи до уваги, що позивач до постановлення рішення суду від 08.02.2016 року (а.с. 17-20) не звернувся з клопотанням про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину і суд з власної ініціативи не повернув сторони у першопочаткове становище, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про повернення переданих відповідачу по нікчемному правочину грошових коштів. Відповідно до ст.1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536ЦК). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки між сторонами відсутні договірні відносини, тому розмір процентів нараховуються відповідно до вимог ст. 625 ч. 2 ЦК України, «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення безпідставно отриманих коштів та 3% річних від простроченої суми обґрунтованими і такими що відповідають вимогам закону. Згідно ст. 524 ЦК України, зобовязання має виконуватися в грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Крім того, згідно з ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно офіційного курсу НБУ станом на час складання позову сума безпідставно отриманих коштів становить 125050 грн. (5000 доларів США х 25,01грн. за 1 долар США= 125050 грн.) (а.с. 16). Три відсотки річних від простроченої суми становить 9270,83 грн., так кількість днів незаконного утримання коштів відповідачем 902 (з 24.12.2013р. по 13.06.2016р. день складання позову), (125050 грн. основний борг) х 902 днів незаконного утримання коштів х 3 % ) / 365 дні ) /100 = 9270,83 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача загальна сума в розмірі 134320,83 грн., з яких 125050 грн. сума безпідставно отриманих коштів та 9270,83 грн. 3 % річних від простроченої суми. Разом з тим, суд вважає необґрунтованою і такою що не підлягає до задоволення вимогу позивача щодо стягнення з боржника втрати від інфляції, які позивач визначив у сумі 86034,30 грн., оскільки втрати від інфляції убезпечені домовленістю сторін, шляхом визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, що підлягала сплаті у гривнях на день повернення боргу, що само по собі в повному обсязі компенсує втрати від інфляції національної валюти. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Враховуючи вищевикладене слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 134320,83 грн., з яких 125050 грн. сума безпідставно отриманих коштів та 9270,83 грн. 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові втрати по сплаті судового збору в розмірі 1343,20 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial