Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові зазначив, що він та його мати, [PERSON], яка є 3-ю особою по справі, є власниками квартири F [ADDRESS]. [PERSON] у вказаній квартирі належить 5/6 часток, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.11.2004 року, посвідченого нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого у реєстрі F 3-1793 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.12.2004 року. [PERSON], у вказаній квартирі належить її 1/6 частка, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.11.2004 року, посвідченого нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого у реєстрі F 3-1788 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.12.2004 року. У квартирі F [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON]. Відповідач по справі, [PERSON] був зареєстрований в належній позивачу та його матері квартирі як член сімFї з 03.06.2008 року, однак менш ніж через тиждень відповідач виїхав з квартири, при цьому завірив власників що зніметься з реєстрації і більше ніколи не повертався, на даний час його місце перебування невідоме. Відповідач перебуває на реєстраційному обліку в зазначеній квартирі, хоча фактично в ній не мешкає більше 7 років, житлові та інші послуги не сплачує, житлом не користується, та намірів щодо користування житлом, на протязі тривалого часу не виявляє, своє місце проживання приховує. Позивач вимушений нести додаткові витрати по утриманню житла у зв'язку з реєстрацією відповідача, тому звернувся до суду з вимогою про визнання [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не мешкає, витрат по утриманню не несе. Тому, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою F 110 в будинку F 3 по вул. Академіка Александрова в м. Запоріжжя. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Третя особа по справі в судове засідання не зFявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності за станом здоровFя, проти позову не заперечує, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зFявився, про час і місце слухання справи був повідомлений вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією, у визначений строк не надав суду відзив на позовну заяву. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідачів. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши позивачку та її представника, свідків, оцінивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та третій особі по справі [PERSON] на праві власності належить квартира F [ADDRESS]. [PERSON] у вказаній квартирі належить 5/6 часток, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.11.2004 року, посвідченого нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого у реєстрі F 3-1793 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.12.2004 року. [PERSON], у вказаній квартирі належить її 1/6 частка, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.11.2004 року, посвідченого нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого у реєстрі F 3-1788 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.12.2004 року, згідно Витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Технічного паспорту на квартиру (а.с.9-14). В будинку, окрім позивача, також зареєстрований відповідач [PERSON] з 03.06.2008 року, який фактично в цій квартирі не проживає, особистих речей відповідача в квартирі не має, оплату за користування житлом відповідач також не здійснює, що підтверджується Актом про не проживання від 09.10.2018 р. та Довідкою F156 від 09.10.2018р., завірених підписом Голови правління ОСББ «Трансформаторник-18» (а.с.8,15). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач [PERSON] у зазначеному будинку не проживає з моменту їх реєстрації, в квартирі відсутнє його майно та особисті речі. У зв'язку з реєстрацією відповідача в квартирі позивач, який має невеликий дохід, має на утриманні матір похилого віку, яка потребує догляду та допомоги, позбавлений права на оформлення та отримання державної субсидії, крім того на відповідача нараховуються комунальні платежі, які він змушений сплачувати самостійно, що обмежує право позивача в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімFї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною першою ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сімFї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімFї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімFї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сімFї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ F5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімFї, попередніми членами його сімFї, а також членами сімFї попереднього власника житла. Аналіз даних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням власником житла є одним із засобів реалізації права власності і похідним від права власника на житло. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі F6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] був зареєстрований в даній квартирі як член сімFї позивача, за проханням його батьків з метою отримання паспорту, та втратив право користування даним житлом, оскільки більше 1 року, починаючи з 2008 року в ньому не проживає, однак добровільно з реєстраційного обліку не знявся та залишається зареєстрованим в спірному житловому будинку, жодних зобовFязань повFязаних з утриманням квартири не несе, нею не користується, повністю не виконує обовFязки, повFязані з утриманням, оплатою житлового приміщення, не цікавиться спірним приміщенням, що спричиняє власнику, позивачу додаткові матеріальні витрати та чинить перешкоди у здійсненні права власності. Таким чином, зFясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звFязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved