Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, де просив суд стягнути (повернути) з відповідача [PERSON] на його користь кошти у розмірі, еквівалентному 1300 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 36218 грн., за автомобіль «Форд Скорпіо», 1987 року випуску, колір синій металік, VIN (номер кузова, шамі, рами) [NUMBER] , тип В2, реєстраційний номер [NUMBER] , який у нього було вилучено у зв`язку з накладенням ВДВС арешту. Також просив стягнути з [PERSON] на його користь судовий збір у розмірі 704,80. Свої вимоги обґрунтував тим, що він 07.11.2018 придбав у відповідача [PERSON] автомобіль «Форд Скорпіо», 1987 року випуску, колір синій металік, VIN (номер кузова, шасі, рами) [NUMBER] , тип В2, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований у РСЦ МВС України в Миколаївській області. Вважає, що фактично відбувся договір купівлі-продажу у простій письмовій формі, який не був належно оформлений з вини відповідача. Відповідач [PERSON] надав йому розписку, що отримав 1300 доларів США, що на момент укладення угоди становило 36218 грн., за придбаний позивачем автомобіль. На його (позивача) прохання оформити довіреність [PERSON] вказав, що дуже квапиться і пізніше вони домовляться про зустріч для її оформлення та запевнив, що з автомобілем усе добре. Він ( [PERSON] ) відремонтував автомобіль та користувався ним як своєю власністю. Просить суд врахувати, що на вказаний транспортний засіб він збирав кошти тривалий час, потреба у ньому була невід`ємною. Вказав, що факт придбання ним саме цього автомобіля можуть засвідчити свідки. Коли він отримав заробітну плату, то вирішив зняти з реєстрації транспортний засіб, але 25.11.2018 у м. Василівка його автомобіль було зупинено поліцейським у зв`язку з накладеним арештом на все майно [PERSON] , який згідно технічного паспорту є власником транспортного засобу. Співробітником поліції був складений акт тимчасового затримання транспортного засобу, де засвідчено, що він був за кермом свого автомобіля. Пізніше він дізнався від державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області, що арешт на усе майно [PERSON] був накладений у зв`язку з наявністю у нього боргу. Вважає, що [PERSON] не мав права продавати йому цей автомобіль, і, знаючи заздалегідь, що автомобіль з 2013 року у розшуку, [PERSON] продав його, щоб позбутися та отримати будь-які кошти, приховавши факт того, що транспорт під арештом, хоча повинен був повідомити про те, що товар не якісний і спірний та перебуває під арештом. Зазначає, що не переоформив автомобіль на своє ім.»я з поважних причин, оскільки проживає у м. Полтава, має маленьку дитину та за характером роботи вимушений багато часу працювати, а для того, щоб переоформити автомобіль вимушений був їхати до м. Миколаїв. Вважає, що оскільки умови договору від 07.11.2018 були ним, [PERSON] , виконані в повному обсязі, а умови [PERSON] як добросовісним продавцем, виконані не були, то угода, а фактично договір продажу у простій письмовій формі, повинна бути розірвана на умовах повернення йому коштів, які отримав [PERSON] згідно розписки від 07.11.2018. Крім цього, позивачем [PERSON] подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду. Ухвалою від 10.10.2019 в задоволенні клопотання позивача про прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог було відмовлено у зв`язку з недоданням до неї доказів направлення її третій особі, заяву повернуто позивачеві. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надіслав. Третя особа [PERSON] письмових пояснень суду не надіслав. Позивач [PERSON] , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. Додав, що [PERSON] напевно знав про наявність арешту, оскільки він, з його слів, купував машину у 2016 році, а продавав машину, на якій був товстий шар пилу. Крім того вказав, що, на його думку, [PERSON] взагалі не мав права продавати йому машину, бо на автомобіль накладено арешти і він не є її власником по технічному паспорту, про що йому, [PERSON] , було відомо, оскільки [PERSON] передав йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але він попросив написати [PERSON] розписку про отримання грошей. Вважає, що у розписці необов`язкове зазначення, що гроші отримані за купівлю автомобіля, це вбачається із її змісту. Кошти просив повернути саме з тих підстав, що угода підлягає розірванню. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся. Подав суду заяву, де вказав, що позову [PERSON] не визнає та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надіслання поштових повісток на адресу, вказану позивачем. Суд, вислухавши позивача [PERSON] , вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачеві [PERSON] судом неодноразово роз`яснювалося, як в ухвалі про відкриття провадження, так і у судовому засіданні, право скористатися правовою допомогою, право змінити підставу позову до закінчення підготовчого засідання, право витребування доказів, як і вказаний вище обов`язок довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Вирішуючи позов, суд зазначає, що за положеннями частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених в тому числі у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. В силу п.7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. За змістом пункту 8 наведеного Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Згідно вказаного пункту 8 Порядку документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, можуть бути в тому числі оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб тощо. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу про зняття транспортного засобу з обліку. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Судом встановлено, що актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 25.11.2018 підтверджено тимчасове затримання працівниками поліції в с. Василівка на підставі ст.. 36 Закону України «Про виконавче провадження» автомобіля «Форд Скорпіо», реєстраційний номер [NUMBER] , належного [PERSON] , під керуванням водія [PERSON] Суду не надано доказів, які б підтверджували право власності на вказаний транспортний засіб будь-якої особи, в тому числі не надано і копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, хоча судом неодноразово роз`яснювався позивачеві обов`язок довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, як і право витребувати докази, яким він не скористався. Згідно копії розписки від 07.11.2018 [PERSON] отримав гроші у розмірі 1300 доларів США за автомобіль «Форд Скорпіо», реєстраційний номер [NUMBER] , від [PERSON] Вказана розписка не містить відомостей щодо виду договору, укладеного в письмовій формі між [PERSON] та [PERSON] (купівля-продаж, оренда чи інший), та не може бути розцінена судом як підтвердження укладення між сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу. Суду також не надано доказів того, що [PERSON] мав право укладати договір купівлі-продажу даного транспортного засобу як власник чи уповноважена ним особа. Клопотань про витребування доказів судом позивачем не заявлялося, хоча таке право йому неодноразово роз`яснювалося. Надана позивачем копія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9406910 від 04.05.2012, де страхувальником є [PERSON] на автомобіль «Форд Скорпіо», реєстраційний номер [NUMBER] , не доводить його право продажу вказаного транспортного засобу чи право власності на нього. З пояснень позивача у суді вбачається, що йому було відомо про те, що власником автомобіля є [PERSON] із свідоцтва про його реєстрацію, яке було надане йому [PERSON] , але оскільки автомобілем користувався [PERSON] , то він вважав його належним володільцем цього майна, який має право укладати договір купівлі-продажу. Позивачем було заявлено клопотання, яке задоволено судом, про допит свідка, проте пізніше [PERSON] від вказаного клопотання відмовився. Наслідки відмови від клопотання судом роз`яснені. За повідомленням позивача він звертався до органів поліції із заявою про вчинення відносно нього злочину, а саме шахрайства, було порушено кримінальне провадження, але відповідних доказів суду позивач не надав, клопотань про витребування доказів суду не заявляв. Позивач просить суд стягнути (повернути) з відповідача [PERSON] на його користь кошти у розмірі, еквівалентному 1300 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 36218 грн., за автомобіль «Форд Скорпіо» з підстав, що угода купівлі-продажу повинна бути розірвана на умовах повернення йому коштів, оскільки ним умови договору як добросовісним покупцем були виконані, а відповідачем умови угоди виконані не були. Суд зазначає, що п.1, 2 статті 651 ЦК дійсно передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому в силу ч.2,4 ст.653 цього Кодексу у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з цим розірвано може бути лише договір, який був укладений, наслідком розірвання договору не є повернення сторонам у натурі всього, що вони отримали на виконання угоди. Обов`язок кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, передбачено у разі недійсності правочину. Отже, суду не надано доказів того, що сторони уклали договір купівлі-продажу автомобіля та дотрималися порядку його укладення. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed