Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Катеринопільського районного суду від 06.12.2012 року, яке набрало законної сили 17.12.2012 року було проведено розподіл спільного сумісного майна подружжя. Крім того, зазначив, що при вирішенні спору судом не було включено до складу спільного майна частину нерухомих об'єктів, оскільки вони були недобудовані і право власності на них на час судового розгляду не було зареєстровано. Позивач стверджує, що 11.01.2013 року відповідач зареєструвала за собою право власності на спільно збудоване майно: веранду «а-2», сарай-гараж «Б», літню кухню «Г» та у зв'язку із цим просить поділити вказане нерухоме майно на засадах рівності часток подружжя, залишивши вказане майно відповідачу, зобов'язавши останнього сплатити на його користь грошову компенсацію у розмірі 27627 грн.. В подальшому, після проведення судової будівельно-технічної експертизи збільшив суму грошової компенсації до 29751,50 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Зокрема, представник позивача пояснив, що веранда «а-2», сарай-гараж «Б» та літня кухня «Г» є спільним сумісним майном подружжя, оскільки були збудовані за спільні кошти під час шлюбу, але на час розподілу майна подружжя судом, вказане майно не було зареєстровано, а отже не могло бути поділено між сторонами. Зауважив, що вказане будівництво не було самочинним, оскільки здійснювалась на підставі належних дозволів, було прийнято в експлуатацію та в подальшому зареєстровано відповідачем за собою. Щодо судових витрат представник та позивач зауважили, що неодноразово пропонували відповідачу добровільно провести розподіл, але остання не погоджувалася. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю. Проти стягнення з неї судових витрат заперечила, оскільки вважає, що саме поведінка позивача перешкодила мирному врегулюванню спору, тому витрати полягають стягненню саме з нього. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З висновків судової будівельно-технічної експертизи КНІСЕ від 26.05.2014 року № 1448/13-23,759/14-23 вбачається, що загальна вартість веранди «а-2», сараю-гаража «Б» та літньої кухні «Г» на час оцінки складає 59503 грн. (а.с.84) З рахунку від 16.09.2013 року № 6079 вбачається, що вартість проведення судової будівельно-технічної експертизи складає 1468,80 грн. (а.с.75) З квитанції від 23.09.2013 року вбачається, що позивачем [PERSON] оплачені витрати на проведення експертизи у розмірі 1468,80 грн..(а.с.112) З прибуткового касового ордеру від 22.07.2014 року № 374 вбачається, що позивачем [PERSON] понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.. (а.с.111) Відповідно до вимог ст. 60 СК України суд, встановивши, що вищевказане майно є збудованим за час шлюбу, визнає його об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, судом встановлено, що позивач та відповідач домовленості про розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, а також шлюбного договору не укладали. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою. За таких обставин, суд проводить розподіл вищевказаного спільного сумісного майна на засадах рівності часток подружжя у спільно нажитому майні, з компенсацією позивачу ? вартості вказаного майна. При цьому, суд бере до уваги, що веранда «а-2», сарай-гараж «Б» та літня кухня «Г» зареєстровані на праві власності за [PERSON] та є нерухомим майном, яке нерозривно пов'язане з житловим будинком виділеним [PERSON] згідно рішення суду від 06.12.2012 року, отже не може бути вилучено без нанесення значної шкоди для будинку, а також згоду позивача на отримання грошової компенсації. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність законних підстав для їх задоволення , оскільки вимоги позивача визнані відповідачем у судовому засіданні і таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені судові витрати. Визнаючи розмір судових витрат, суд враховує, що відповідачем було сплачено судовий збір у сумі 297 грн.51коп., оплачено витрати на проведення експертизи у сумі 1468,80 грн., та сплачено витрати на правову допомогу у сумі 3000 грн., тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати у загальній сумі 4766 грн. 31 коп..

Outcome: approved