Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що працював з 17 жовтня 2011 року на посаді тесляра 3-го розряду, звільнений 03 травня 2018 року за власним бажанням. однак при звільненні він не отримав повного розрахунку, що підтверджується довідкою відповідача про заборгованість по заробітній платі в сумі 12357,68 грн. Станом на дату подання позову, розрахунку з ним так і не проведено, тому він просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 12357,68 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.05.2018 р. по 31.01.2019 р. включно в сумі 49465,00 грн. Ухвалою суду від 05 лютого 2019 р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. В судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просила стягнути середній заробіток по день постановлення судового рішення з врахуванням положень постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 р. До суду надійшов відзив на позов ПрАТ «Криворіжіндустрбуд». В обґрунтування відзиву зазначено, що для розрахунку середнього заробітку позивач використовувала кількість робочих днів - 189, однак такий розрахунок не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, оскільки при розрахунку слід враховувати кількість робочих днів на підприємстві відповідача,ю які повинні бути оплачені середнім заробітком. Відповідно до наказу від 05 березня 2018 року № 23 «Про зміни в організації виробництва та праці та встановлення неповного робочого часу (дня)» ,у зв'язку з різким зниженням попиту на будівельні роботи, змінами в організації виробництва та праці з 07 травня 2018 року встановлений неповний робочий день, тривалістю 2 години на тиждень. З дня прийняття цього наказу та станом на теперішній час кількість робочих днів (годин) щомісячно на підприємстві становила: з 07.05.2018 р. по 31.05.2018 р. - 3 робочих днів (6 годин), з 01.06.2018 р. по 30.06.2018 р. - 4 робочих дня (8 годин), з 01.07.2018 р. по 31.07.2018 р. - 5 робочих днів (10 годин), з 01.08.2018 р. по 31.08.2018 р. 4 робочих дня (8 годин), з 01.09.2018 р. по 30.09.2018 р. - 4 робочих дня (8 годин), з 01.10.2018 р. по 31.10.2018 р. - 4 робочих дня (8 годин), з 01.11.2018 р. по 30.11.2018 р. - 4 робочих дня (8 годин), з 01.12.2018 р. по 31.12.2018 р. - 5 робочих днів (10 годин), з 01.01.2019 р. по 31.01.2019 р. - 4 робочих дня (8 годин), з 01.02.2019 р. по 28.02.2019 р. - 4 робочих дні (8 годин), з 01.03.2019 р. по 11.03.2019 р. - 2 робочих дні (4 години). Середньоденна заробітна плата позивача становить 213.32 грн. із розрахунку зарплати за квітень та травень 2018 року. Довідка № 684 від 26.11.2018 р. складена з порушенням вимог Порядку № 100, оскільки середньоденна заробітна плата розрахована не за 2 місяці, які передували звільненню, а за всі місяці, у яких утворилась заборгованість по заробітній платі. Причина помилки - механічна помилка при формуванні довідки про середньоденну заробітну плату, яка трапилась внаслідок копіювання інформації, зазначеної у довідці про заборгованість по заробітній платі. До відзиву додається довідка від 11.03.2019 р. відповідно до якої середня заробітна плата позивача становить 213,32 грн. Кількість робочих годин за період з 04.05.2018 р. по 11.03.2019 р. включно складає 94 години. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 2506,98 грн. (26,67 грн. (середнього динна заробітна плата) * 94 (кількість робочих годин за графіком роботи відповідача). В зв'язку з тим, що відповідно до графіку роботи підприємства відповідач не мав можливості виконати вчасно вимоги ухвали суду від 05.02.2019 р. щодо направлення в 15-денний строк відзиву на позов, ухвалу отримано 21.02.2019 р. З врахуванням зазначеного просять в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку відмовити. В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що при розрахунку середнього заробітку відповідач застосовує заробітну плату за квітень та травень 2018 року, в той час як позивач звільнився 03 травня 2018 року, а отже застосовувати слід дані за березень та квітень 2018 року, тому наполягає на своєму розрахунку. Крім того, позивач не був обізнаний про зміну істотних умов праці на підприємстві відповідача, оскільки наказ було прийнято у березні 2018 року, коли позивач ще працював, та введений в дію з 07 травня 2018 року, а отже відповідач повинен був надати докази щодо ознайомлення з вказаним наказом позивача. Вказана вимога міститься і в самому наказі № 23 щодо повідомлення працівників про зміни в організації виробництва і праці. Тому жодні підстави для застосування у розрахунку середнього заробітку двогодинного робочого тижня відсутні та не можуть бути застосовані конкретно до позивача. У відзиві на позов зазначено про помилковість довідки № 684 від 26.11.2018 р., однак вказані доводи позивач вважає безпідставними, оскільки довідка видана самим відповідачем, підписана уповноваженими особами та є дійсною, підприємство ж несе повну відповідальність за наведені в ній відомості. Зазначено про безпідставність доводів щодо поновлення строків на подання відзиву, оскільки ухвалу суду отримано відповідачем 21.02.2019 р., копію відзиву представнику позивача направлено лише 14.03.2019 р., тож у відповідача було у розпорядженні 16 робочих днів. Внутрішня організація праці відповідача не повинна порушувати принципу змагальності та балансу рівності сторін, тому оскільки відповідач безпідставно порушив строки подання відзиву на позов та з урахуванням викладеного, даний відзив на позов взагалі не підлягає прийняттю. Тому просить відмовити відповідачу у прийнятті до розгляду відзиву на позов від 11.03.2019 р. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір ? це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як встановлено судом, [PERSON] в період з 17 жовтня 2011 року по 03 травня 2018 року працював теслею 3-го розряду Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд». звільнений за власним бажанням за частиною 1 статті 38 КЗпПУ (а.с. 8-10 - копія трудової книжки). Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно довідки Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» від 22 червня 2018 р. за № 203, сума заборгованості [PERSON] по заробітній платі складає 12357,68 грн. (а.с. 12 - копія довідки), яка не оспорюється відповідачем та підлягає примусовому стягненню на користь позивача. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно довідки Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» від 26 листопада 2018 р. за № 684, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 230,83 грн. (а.с. 13 - копія довідки). Разом з тим, відповідачем надано довідку від 21 березня 2019 р. за № 01-381/1, відповідно до якої середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 213,32 грн. Однак суд не бере до уваги вказану довідку, оскільки згідно її даних, середньоденна заробітна плата розрахована за квітень та травень 2018 року, в той час як [PERSON] звільнився із займаної посади 03 травня 2018 року, що суперечить зазначеному, так як середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати ( постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17). Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, виходячи з розрахунку 10992,22 грн. (6450,00 грн. + 4542,22 грн. ) / 42 дні (21+21 днів), середньоденний заробіток позивача складає 261 грн. 72 коп., що й враховуюється судом при визначенні розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Період затримки розрахунку при звільненні складає з 04.05.2018 р. по 25.04.2019 р. включно (20 днів травня 2018 р., 20 днів червня 2018 року, 22 дні липня 2018 року, 22 дні серпня 2018 року, 20 днів вересня 2018 року, 22 дні жовтня 2018 року, 22 дні листопада 2018 р., 20 днів грудня 2018 р. та 21 день січня 2019 р., 20 днів лютого 2019 р., 20 днів березня 2019 р., 19 днів квітня 2019 р.) та становить 248 робочих днів. Середньомісячний заробіток позивача виходячи з викладеного складає 261,72 грн. * 248 днів = 64906,56 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на зміну істотних умов праці та зміну, відповідно, розрахунку середнього заробітку виходячи із встановленого графіку роботи, оскільки наданий представником відповідача погодинний графік роботи було встановлено на підприємстві уже після звільнення позивача з займаної посади, а саме з 07 травня 2018 року. Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»). Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі статті 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved