Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати недійсною додаткову угоду від 31 серпня 2016 року укладену ТОВ «Агро-Тріус» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6523255100:19:006:0085 площею 0,6986 га.; скасувати запис про інше речове право за номером 13671039 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 28713935 від 14 березня 2016 року на земельну ділянку за кадастровим номером 6523255100:19:006:0085 площею 0,6986 га. з одночасним припиненням таких речових прав; визнати недійсною додаткову угоду від 31 серпня 2016 року укладену ТОВ «Агро-Тріус» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6523255100:19:006:0083 площею 2,5314 га; скасувати запис про інше речове право за номером 13670710 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 28713536 від 14 березня 2016 року на земельну ділянку за кадастровим номером 6523255100:19:006:0083 площею 2,5314 га. з одночасним припиненням таких речових прав. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що згідно Державних актів на право власності на земельні ділянки їй належать дві земельні ділянки з кадастровими номерами 6523255100:19:006:0083 та 6523255100:19:006:0085 площею 2,53 га та 0,7 га. 08 грудня 2011 року між нею та ТОВ «Агро-Тріус» було укладено два договори оренди вказаних земельних ділянок, термін дії яких спливає у 2018 році. Оскільки не мала наміру продовжувати подальшу співпрацю з ТОВ «Агро-Тріус» стосовно оренди належним їй ділянок у 2018 році заздалегідь повідомила листом керівництво даного підприємства про відмову від подальшої оренди з метою запобігання автоматичної пролонгації цих договорів. Однак, 17 жовтня 2018 року отримала від ТОВ «Агро-Тріус» листа про відмову у припинені орендних відносин, з тих підстав, що вона нібито 31 серпня 2016 року підписала додаткові угоди оренди землі і тому строк дії договорів оренди продовжено до 2030 року. Однак, вказані додаткові угоди вона не підписувала, тому в силу положень ст. 203, 215 ЦК України вони є недійсними. Ухвалою суду від 26 березня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16 травня 2019 року слухання справи призначено в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 20 червня 2019 року слухання справи призначено в режимі відео конференції та здійснено заходи по витребування доказів . Ухвалою суду від 16 липня 2019 року слухання справи призначено в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 16 вересня 2019 року слухання справи призначено в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 17 жовтня 2019 року слухання справи призначено в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року слухання справи призначено в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року по справі призначено почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 16 квітня 2020 року провадження у справі відновлено та справу призначено до розгляду. Ухвалою суду від 14 травня 2020 року слухання справи призначено в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 15 червня 2020 року слухання справи призначено в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 20 липня 2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 30 вересня 2020 року слухання справи призначено в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року слухання справи призначено в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року слухання справи призначено в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 12 лютого 2021 року слухання справи призначено в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 22 березня 2021 року слухання справи призначено в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 23 квітня 2021 року слухання справи призначено в режимі відео конференції. Представник позивача адвокат Хом`ячук Юрій Павлович в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав викладених у позові. Представник відповідач Турутя Захар Олегович в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі просив відмовити в їх задоволенні. У встановлений судом строк, представником відповідача надано відзив на позов, в якому зазначає, що доводи позивача щодо не укладення нею додаткових угод від 31 серпня 2016 року є безпідставними, оскільки нею власноруч були підписані вказані угоди, що може підтвердити уповноважена особа ТОВ «Агро-Тріус», яка займалась юридичним оформленням вказаних додаткових угод. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про наявність підстав для частково задоволення позову, виходячи з наступного. Як передбачено ст. ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81-82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку є власником двох земельних ділянок з кадастровими номерами 6523255100:19:006:0083 та 6523255100:19:006:0085 площею 2,53 га та 0,7 га. 08 грудня 2011 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Агро-Тріус» було укладено два договори оренди вказаних земельних ділянок, термін дії яких спливає у 2018 році. 05 жовтня 2018 року позивач повідомила листом керівництво ТОВ «Агро-Тріус» про відмову від подальшої оренди належних їй земельних ділянок. ТОВ «Агро-Тріус» листом від 17 жовтня 2018 року повідомило позивача, що відповідно до додаткових угод від 31 серпня 2016 року строк дії договорів оренди було продовжено до 02 жовтня 2026 року. Позивач [PERSON] просить визнати недійсними вказані додаткові угоди в зв`язку з тим, що вона їх не підписувала В ході розгляду справи, судом за клопотанням представника позивача Хом`ячук Юрія Павловича призначалась почеркознавча експертиза. Однак, згідно повідомлення експерта від 07 квітня 2020 року проведення експертизи виявилось неможливим в зв`язку з не наданням необхідних для проведення експертизи матеріалів, зокрема, оригіналів вказаних додаткових угод з підписами [PERSON] . В матеріалах справи, міститься висновок експерта № 10/33СЕ-19 від 13 лютого 2019 року в пункті 5 якого зазначено, про неможливість встановлення однією або різними особами виконані підписи від імені [PERSON] . Суд вважає, що доводи позивача про не підписання нею оспорюваних додаткових угод слушними. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, вказані додаткові угоди були зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше дати їх укладення. Так, додаткові угоди датовані 31 серпня 2016 року, а зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 березня 2016 року, що ставить під сумнів факт підписання даних угод позивачем. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є співробітником ТОВ «Агро-Тріус», який займався юридичним оформленням вказаних додаткових угод та може підтвердити той факт, що додаткові угоди від 31 серпня 2016 року було підписано саме позивачем [PERSON] . Суд оцінює критично покази свідка [PERSON] , оскільки, як було встановлено у судовому засіданні, він є співробітником ТОВ «Агро-Тріус», який займався юридичним оформленням вказаних додаткових угод та є зацікавленою особою, тому суд вважає, що на підставі його показів не можна встановити фактичні обставини справи. Не зважаючи на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання додаткових угод не дійсними задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Отже, встановивши, що спірні додаткові угода позивачем не підписувались, тобто вони не є укладеними, тому і не можуть бути визнані недійсними. З огляду на викладене, вимоги позивача, щодо скасування записів про інше речове право підлягають задоволенню виходячи з наступного. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права, тому є обґрунтованими доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації додаткових угод, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 768,40 грн.. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial