Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності, в якій зазначив, що 23 листопада 1995 року виконкомом Долинської сільської ради було прийнято рішення № 313 «Про узаконення самовільно прибудованого гаража 5х7 в [ADDRESS] [PERSON]». Відповідно до вказаного рішення законною власницею гаражу, збудованого на земельній ділянці по [ADDRESS], є [PERSON], мати позивача. Гараж побудований в 1995 році на земельній ділянці, що є прибудинковою територією площею 700 кв.м., прилеглою до належної позивачу на праві власності за заповітом ? частини будинку. Вказана частина будинку належала батькам позивача на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 11 листопада 1978 року, посвідченого секретарем виконкому Долинської сільської ради і зареєстрованому за № 57. Оскільки частина житлового будинку була придбана і побудовано гараж під час шлюбу, то це є спільною власністю подружжя - батьків позивача, відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 року № 2006-VII, який був чинним на той час. Позивач вказує, що гараж розташований таким чином, що не заважає сусідам, не чинить нікому ніяких перешкод. Батьки позивача померли: мати - [INFO], батько - [INFO], а тому вирішити питання з оформлення прав на гараж на ім'я позивача неможливо. Батько позивача фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки проживав разом з нею, але не встиг оформити її в офіційному порядку. Крім того, позивач вказує, що гараж, як надвірна будівля, не є самостійним об'єктом права власності на нерухоме майно, а тому права на нього не були зареєстровані у встановленому порядку. Тому він не є спадковим майном. Позивач зазначив, що після смерті батька він отримав все належне йому майно, в тому числі ? житлового будинку, за заповітом, складеним батьком позивача 27 жовтня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6975, спадкова справа № 89/2014 рік, та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.06.2015 року приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Карташовою Т.М. На даний час таке становище з гаражем, який в Технічному паспорті позначений як «самочинно побудований» є перешкодою для приведення всіх документів стосовно прав власності на належне позивачу нерухоме майно, а також на земельну ділянку у відповідності до вимог законодавства і, як наслідок, перешкоджає здійсненню прав власності у повній мірі. В судове засідання представник позивача не з'явилась, однак надала суду заяву в якій позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні. Представник відповідача - Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області у судове засідання не з'явився. Надали до суду заяву в якій вказали, що проти позовних вимог не заперечують та просять розглянути справу за відсутності їх представника. Представник третьої особи Обслуговуючий кооператив садівниче товариство «Родник» ПО «Гамма» у судове засідання не з'явився. Про місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно, заперечень суду не представив. Тому суд вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. 23 листопада 1995 року виконкомом Долинської сільської ради було прийнято рішення № 313 «Про узаконення самовільно прибудованого гаража 5х7 в [ADDRESS] [PERSON]». Відповідно до вказаного рішення законною власницею гаражу, збудованого на земельній ділянці по [ADDRESS], є [PERSON], мати позивача. Гараж побудований в 1995 році на земельній ділянці, що є прибудинковою територією площею 700 кв.м., прилеглою до належної позивачу на праві власності за заповітом ? частини будинку. Вказана частина будинку належала батькам позивача на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 11 листопада 1978 року, посвідченого секретарем виконкому Долинської сільської ради і зареєстрованому за № 57. Оскільки частина житлового будинку була придбана і побудовано гараж під час шлюбу, то це є спільною власністю подружжя - батьків позивача, відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 року № 2006-VII, який був чинним на той час. Батьки позивача померли: мати - [INFO], батько - [INFO], а тому вирішити питання з оформлення прав на гараж на ім'я позивача неможливо. Батько позивача фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки проживав разом з нею, але не встиг оформити її в офіційному порядку. Гараж, як надвірна будівля, не є самостійним об'єктом права власності на нерухоме майно, а тому права на нього не були зареєстровані у встановленому порядку. Тому він не є спадковим майном. Після смерті батька, позивач - [PERSON] отримав все належне йому майно, в тому числі ? житлового будинку, за заповітом, складеним батьком позивача [PERSON] 27 жовтня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6975, спадкова справа № 89/2014 рік, та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.06.2015 року приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Карташовою Т.М. В Технічному паспорті на житловий будинок гараж позначений як «самочинно побудований», що є перешкодою для приведення всіх документів стосовно прав власності на належне позивачу нерухоме майно, а також на земельну ділянку у відповідності до вимог законодавства і, як наслідок, перешкоджає здійсненню прав власності у повній мірі. Факт смерті [PERSON], яка померла [INFO], підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.11.2009 року. Згідно рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 12.05.2010 року встановлено факт родинних відносин [PERSON] з померлою матір'ю [PERSON] у зв'язку з тим, що в одних документах її по-батькові було вказане як «[PERSON]», а в інших - як «[PERSON]». Факт смерті [PERSON], який помер [INFO], підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.11.2014 року. Всі викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, ніким не заперечуються. Суд не піддає сумніву достовірність документів, наданих позивачем як докази. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. У відповідності до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Пунктом 5 ст. 376 ЦК України встановлено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Стаття 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема право власності на нерухоме майно. Відповідно до ст.ст. 2, 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до п. 26, 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 22.06.2011 року для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення його позовних вимог не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких осіб та вважає за можливе визнати за ним право власності на гараж. На підставі викладеного,

Outcome: approved