Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про розірвання договору та визначення способу участі у вихованні дитини, в обґрунтування якого зазначив наступне. Позивач [PERSON] перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 24.10.2015, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2020 було розірвано. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є позивач та відповідачка. 29.02.2020 між позивачем та відповідачкою було укладено Договір про участь у вихованні та утриманні дитини, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Салтан В.В. Однак, зміст вказаного договору не конкретизує участь позивача у вихованні дитини та містить лише загальні фрази, ані часу ані визначеної кількості днів та інших умов побачень з сином, договір не містить. Після його підписання, поведінка відповідача щодо перешкоджання спілкування позивача із дитиною не змінилася, а навпаки, позивач не мав відомостей про місце проживання дитини та колишньої дружини, і не був обізнаний щодо адреси та назви дошкільного закладу, який відвідувала дитина. Отже, мати дитини взагалі не виконувала та не виконує вимоги договору, а в телефонному режимі постійно відмовляє йому у зустрічах та спілкуванні з сином, і вважає за доцільне обмеження позивача у спілкуванні з сином задля того, щоб син вважав батьком іншого чоловіка. Крім того, зазначено, що зважаючи на той факт, що окрім питання про його участь у вихованні, колишня дружина внесла до договору пункт про утримання дитини, з якого вбачається, що розмір утримання є значно завищеним, і на цей час взагалі для позивача є неможливим до сплати. Позивач на цей час не в змозі сплачувати вказаний розмір аліментів, оскільки не має достатнього доходу для такої сплати. Так, при підписанні Договору, він повністю довірився колишній дружині, та мав намір віднайти роботу із доходом, який би відповідав вказаному розміру аліментів у Договорі, адже ладен був піти на будь-які умови, що висувала Відповідачка, задля спілкування з сином. Зазначив, що постійно намагався вирішити вказане питання в добровільному порядку, однак Відповідачка відмовляла йому в дотримані його та дитини прав. Згодом, вичерпавши всі можливі спроби домовитись з Відповідачкою про виконання нею Договору та законодавства, щодо відновлення його порушених прав батька, позивач звернувся до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. Після спілкування на комісії в органі опіки та піклування, колишня дружина не змінила своєї протиправної поведінки та й досі порушує його права на участь у вихованні сина та спілкування з ним, і його права на батьківську опіку та емоційний зв`язок. На підставі викладеного, просить суд розірвати Договір про участь у вихованні та утриманні дитини, укладений 29.02.2020 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Салтан В.В. та визначити наступний спосіб [PERSON] участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , шляхом зустрічей та спілкування без присутності матері дитини, за адресою реєстрації позивача: кожний понеділок з 17.00 год. до 20.00 год; кожна середа з 17.00 год. до 20.00 год.; у вихідні дні - кожна п`ятниця з 17.00 год. до 10.00 год. ранку наступної суботи цього тижня; у день народження дитини - дві години за домовленістю; у літній період чотирнадцять днів з можливістю оздоровлення поїздкою на море без супроводу матері. Ухвалою судді від 01.12.2020 відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження, та розпочато у справі підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання. 24.12.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка просить залишити позовні вимоги без задоволення у повному обсязі. Зазначила, що договір регулює всі питання утримання та виховання дитини. Також зазначила, що після розлучення син залишився проживати разом із відповідачкою, та нею не чинилися перешкоди позивачу у спілкуванні із дитиною. Вважає, що графік запропонований позивачем є необґрунтованим та не відповідає інтересам і життю дитини. Крім того, зазначила, що позивачем не сплачуються аліменти на утримання дитини, які встановлені Договором від 29.02.2020. Ухвалою суду від 04.01.2021 зобов`язано орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району надати висновок щодо визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] . 28.01.2021 на адресу суду від відповідача надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, відповідно до яких відповідач просить розірвати договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, укладений 29.02.2020 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В.; стягнути з [PERSON] суму витрат на послуги нотаріуса при укладенні договору від 29.02.2020 у розмірі 3000,00 грн., але не менш 50 %; встановити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] за місцем проживання матері; встановити графік зустрічей [PERSON] із [PERSON] кожну середу з 18.00 до 20.00, за місцем реєстрації [PERSON] у присутності матері, за бажанням дитини, та стягнути судові витрати. 02.02.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить розірвати Договір про участь у вихованні та утриманні дитини від 29.02.2020, погодити графік зустрічей позивача із сином або визначити графік зустрічей на розсуд суду. 12.02.2021 на адресу суду надійшов Висновок районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району від 11.02.2021 про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 09.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, на підставах зазначених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та просила відмовити у задоволенні позову, або у разі встановлення графіку спілкування батька з дитиною, зазначити за згодою матері чи дитини. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника та ухвалити рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.10.2015, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2020 - розірвано, яке набрало законної сили 18.05.2020. (а.с.11-12). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Олександрівським районним у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 23.05.2020, актовий запис №117 від 13.05.2016, батьками дитини [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] . (а.с.13). 29.02.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В., зареєстровано у реєстрі за № 901. (а.с.14). Відповідно до умов вказаного Договору від 29.02.2020, визначено що: мати дитини гарантує батькові право вільно відвідувати та спілкуватися з дитиною за попередньою домовленістю у зручний для нього час, без обмежень, а також брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини (п.5); за домовленістю батьків, даним Договором встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 5 000,00 грн. кожного місяця, до досягнення дитиною повноліття, або якщо повнолітня дитина продовжує навчання - до досягнення ним двадцяти трьох років (п.6). 09.10.2020 позивачем на адресу відповідачки направлено повідомлення про невиконання умов Договору від 29.02.2020 [PERSON] , в якому зазначено, що відповідачкою протягом 2020 року після розлучення, не виконуються умови Договору, а саме порушуються права позивача та права дитини на спілкування, у зв`язку з чим просить узгодити порядок зустрічей з дитиною та запропоновано графік спілкування, який зазначено у позовній заяві. (а.с.17). У відповідь на вказане повідомлення, 12.10.2020 відповідачка повідомила, що категорично не погоджуються із прописаним графіком з тих причин, що він не узгоджений у Договорі від 29.02.2020, який є чинним. Також, зазначено, що відповідно до запровадженого в України карантину, спілкування з дитиною має обмежений характер. (а.с.19). Відповідно до скріншотів переписки між позивачем та відповідачем, встановлено, що сторони, які мають образи один на одного, не можуть дійти згоди щодо зустрічей та спілкування батька з дитиною. (а.с.23-26). Відсутність згоди щодо графіку спілкування батька з дитиною, також підтверджується відтвореним у судовому засіданні відеофалом, з якого вбачається відмова вихователя дитячого садочку батькові на зустріч із дитиною за проханням матері дитини. У судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] (хрещений батько дитини) та [PERSON] (знайомий позивача), з пояснень яких вбачається, що сторони по справі не можуть узгодити графік спілкування та побачень батька з дитиною. Отже, оцінюючи вищевказані докази у сукупності, суд приходить до висновку, що батьки дитини (сторони у справі) не можуть дійти згоди у питанні щодо спілкування та побачень батька із дитиною, яка проживає разом із матір`ю та мати фактично чинити перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною. Відповідно до висновку районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району від 11.02.2021 за № 01-10/137, за доцільне визначено наступний графік участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] : щосереди з 17.00 до 20.00; перша та третя субота місяця з 10.00 до 18.00. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданий Олександрівським районним у м. Запоріжжі віділом РАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 10.11.2020, актовий запис № 1309. (а.с.36). Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до абз.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько, мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 15 вказаного закону передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що не уможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку ст.158 СК України за заявою мати або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Згідно із ст. 27-1 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен забезпечити захист прав малолітніх або неповнолітніх осіб. Стаття 159 СК України передбачає порядок вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Проаналізувавши докази по справі, зокрема пояснення, надані у судовому засіданні, суд встановив, що після розірвання шлюбу між сторонами по справі виникли певні конфліктні відносини з приводу участі кожного з батьків у вихованні дитини. На час розгляду справи сторони проживають окремо. Будь-якого негативного впливу на дитину з боку батьків або їх оточення судом встановлено не було. Суд встановив, що звинувачення сторін в бік один одного щодо неналежного ставлення до їх спільної дитини викликано в першу чергу їхніми особистими відносинами, які погіршились внаслідок розірвання шлюбу та недосягненням згоди щодо участі кожного у вихованні сина. Отже, враховуючи вищевикладене у сукупності, вік дитини, сформований режим її життєдіяльності, фактичні взаємовідносини сторін по справі, виходячи, в першу чергу, з інтересів дитини, суд приходить до висновку про те, що запропонований органом опіки та піклування графік побачень позивача із дитиною є достатньо ґрунтовним та справедливим і в повній мірі враховує всі обставини, а тому суд підтримує пропозицію органу опіки та піклування щодо визначеного графіку побачень позивача з дитиною. Суд вирішив, що найкращім інтересам малолітнього [PERSON] буде визначення такого порядку спілкування із батьком [PERSON] , за якого буде дотримана рівновага, яка дозволить дитині підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. При цьому, суд констатує, що графік запропонований позивачем не обгрунтований належним чином. Водночас, дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, враховуючи її вік, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів для побачень позивача з дитиною. Щодо вимог про розірвання договору про участь у вихованні дитини, укладеного між сторонами по справі 29.02.2020, суд приходить до наступного. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що відповідач, не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання відповідно до Договору від 29.02.2020, в порушення умов договору п. 5 , не виконує гарантії щодо можливості спілкування та побачень з дитиною, перешкоджаючи батькові дитини приймати участь у вихованні дитини. Зазначене, на думку позивача, є істотними порушеннями договору з боку відповідача, і наслідком цього має бути розірвання договору у порядку ч. 2 ст. 651 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. У відповідності до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У відповідності до вимог ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно до ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-75цс13 йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Таким чином, Договір між сторонами може бути розірваний за рішенням суду лише у разі доведеності стороною Договору істотного порушення іншою стороною умов договору, що полягає у доведеності самого порушення іншою стороною договору, заподіяння цим порушенням шкоди стороні, яка просить розірвати договір, і значне позбавлення цієї сторони внаслідок понесеної шкоди того, що вона розраховувала отримати при укладенні договору. Як зазначає позивач у своєму позові, у порушення укладеного між сторонами договору, відповідач не виконує умови щодо права вільного спілкування батька з дитиною. Однак, як викладено вище, саме по собі невиконання стороною умов Договору про яку зазначає позивач, не є достатньою підставою згідно ст.651 ЦК України для розірвання Договору судом. Зокрема, позивачем не доведено факт того, що всі випадки, які він як сторона міг використати для отримання результату договору, вичерпані, тобто не доведено факт значного позбавлення позивача внаслідок понесеної шкоди того, на що він розраховув при укладенні договору. Отже, позивачем не доведено, що відповідач ухиляється та перешкоджає позивачу у спілкуванні із дитиною, оскільки судом встановлено, що сторони у цій справі не можуть дійти згоди щодо графіку спілкування батька із дитиною, яка проживає разом із матірю (у цій справі також вирішується питання про встановлення графіку спілкування батька з дитиною), оскільки Договором не встановлено визначеного графіку зустрічей та побачень батька з дитиною. Доводи позивача щодо неможливості на цей час сплачувати вказаний у договорі розмір аліментів, оскільки не має достатнього доходу для такої сплати, суд вважає безпідставними та такими, що не можуть бути підставами для розірвання цього договору. Відтак, враховуючи обставини, зазначені позивачем для розірвання договору, зокрема невиконання відповідачем умов цього договору, судом не встановлено правових підстав для розірвання Договору про участь у вихованні та утриманні дитини від 29.02.2020. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме: визначити графік участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , шляхом зустрічей та спілкування щосереди з 17.00 год. до 20.00 год.; перша та третя субота місяця з 10.00 год. до 18.00 год.; у задоволенні позовних вимог про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дитини укладеного 29.02.2020 - відмовити.

Outcome: partial