Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Відокремленого підрозділу ремонтне депо Коростень Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» , в якому просить стягнути з відповідача на його користь 12283,28 гривень коштів середнього заробітку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що працював електрозварником ручного зварювання третього розряду. В квітні 2015 року був звільнений з посади за ст. 36 КЗпПУ в зв'язку з призовом на військову службу. Вважаючи своє звільнення незаконним, звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі.05 квітня 2016 року начальником вагонного депо Коростень за заявою [PERSON] було скасовано наказ про його звільнення від 24 квітня 2015 року та нарахована позивачу сума компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 41496 гривень 14 копійок. Однак, позивачу було недоплачено 12283,28 гривень , оскільки із середнього заробітку незаконно вирахувані суми оподатковуваного доходу та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав викладені вимоги, просить їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача Власюк Ю.В. позовних вимог не визнав, ствердив, що бюджетом на 2016 рік не передбачено компенсаційних виплат підприємству, облік робочого часу ведеться погодинний. Третя особа Бойковський А.М. в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином,про що свідчить розписка про отримання судової повістки. За таких обставин суд вважає необхідним розглядати справу без участі третьої особи. Вислухавши пояснення , перевіривши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював електрозварником ручного зварювання третього розряду вагонного депо Коростень. 22 квітня 2015 року він отримав повістку на призов на строкову військову службу та написав заяву на звільнення. На підставі цієї заяви начальником вагонного депо Коростень 24 квітня 2015 року було видано наказ про припинення із ним трудового договору у зв'язку з призовом на військову службу. 05 квітня 2016 року начальником вагонного депо Коростень за заявою [PERSON] було скасовано наказ про його звільнення від 24 квітня 2015 року та нарахована позивачу сума компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 41496 гривень 14 копійок. Відповідно до п.7 постанови Кабінету Міністрів України №105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації за 2014-2015 роки підприємствам, установам , організаціям, фермерським господарствам, сільськогосподарським виробничим кооперативам незалежно від підпорядкування і форми власності та фізичним особам - підприємцям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову службу, військову службу за призовом під час мобілізації , на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам , які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом» оподаткування, нарахування і сплата єдиного соціального внеску на компенсацію проводяться відповідно до Податкового Кодексу України і Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Статтею 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено перелік виплат, на які не нараховується єдиний внесок, затверджений Кабінетом Міністрів. Зокрема, не нараховується на виплати та не утримується єдиний внесок з виплат, що компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом на час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та /або введення воєнного стану. Оскільки в 2015 році під час звільнення відповідач не звертався до Управління праці із заявою про виплату компенсації, то такі кошти підприємству перераховані не були. З 01.01.2016 року Законом №911 викладено у новій редакції ч.3 та ч.4ст.119 КПпПУ. Основні гарантії залишені без змін. На строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток. Працівникам буде здійснюватися виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Але зміна відбулася в джерелі фінансування середнього заробітку, який мають зберігати, а отже, нараховувати і виплачувати мають роботодавці. Із норми Кодексу законів про працю видалили норми, які передбачали компенсацію такого середнього заробітку із бюджету. Отже, обов'язок виплачувати залишений, але тепер платити такий середній заробіток роботодавцям доведеться із власних коштів. За таких обставин суд приходить до висновку , що середній заробіток [PERSON] мав би бути нарахований та виплачений без нарахування податків та єдиного соціального внеску. Тобто, сума заборгованості за час вимушеного прогулу з 27.04.2015 року по 04.04.2016 року становить 54433,4 гривні . Оскільки сума 42150,12 гривень виплачена , то залишається невиплаченою (54433,4 - 42150,12=12283,28 гривень). На підставі викладеного та

Outcome: approved