Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить: розірвати шлюб між ним та відповідачем, встановити факт роздільного проживання подружжя в період зареєстрованого шлюбу з 20.08.2019 по дату припинення шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 18.07.2009 він зареєстрував шлюб із [PERSON] . Дітей від шлюбу немає. Вказує, що до реєстрації шлюбу вони з відповідачем з вересня 2006 року проживали разом у м.Харкові. На той час [PERSON] була студенткою та навчалася заочно у м.Миколаєві, а позивач працював лікарем-ортопедом після закінчення медичного університету. Квартиру сторони орендували, та як свого житла не мали. Після закінчення вузу [PERSON] ще тривалий час навчалася на різних курсах, не працювала, бо роботи за фахом не знайшла та не знайшла роботу, яку бажала виконувати, тому знаходилась на утриманні позивача весь час їх сумісного проживання до липня 2019 року. В серпні 2019 року [PERSON] покинула м.Харків та оселилася у м.Олександрія Кіровоградської області та з того часу подружжя бачилось двічі, сумісне життя з того часу не ведуть, бюджет мають роздільний і весь час спілкувалися тільки за допомогою телефона. [PERSON] зазначив, що [PERSON] наполягає на тому, щоб чоловік звернувся до суду з позовом до неї про розірвання шлюбу, так як він більше не існує, а розірвати його в добровільному порядку відповідач не бажає. На підставі викладеного [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. (а.с.10). Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вказаних вимог, судом було сформовано запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача у справі та 13.08.2020 отримано відповідну довідку. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 14.08.2020 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с.12). 28.08.2020 до канцелярії суду надійшла заява [PERSON] на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху (а.с.14). Ухвалою суду від 03.09.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, почато підготовче провадження (а.с.17). 05.11.2020 до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву у якому відповідач просила зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення у шість місяців (а.с.30-32а). Відповідач зазначила, що проти позову про розірвання шлюбу та встановлення факту роздільного проживання подружжя в період зареєстрованого шлюбу заперечує повністю та не визнає позовні вимоги. відповідач не погоджується із доводами позивача щодо знаходження дружини на утриманні чоловіка. Щодо дійсних причин не проживання подружжя разом вказує на те, що позивачем застосовувалось психологічне та фізичне насильство, яке і призвело до того, що відповідач була змушена переїхати до батьків, після чого позивач поміняв замки на вхідних дверях та перестав пускати [PERSON] у спільну квартиру [ADDRESS] , таким чином відповідач з липня-серпня 2019 року фактично не має можливості проживати у спільній квартирі та користуватися нею, нести витрати на її утримання. При цьому, підстав для розірвання шлюбу відповідач не вбачає. Ухвалою суду від 09.11.2020 клопотання відповідача задоволено частково, надано сторонам по справі про розірвання шлюбу - [PERSON] та [PERSON] строк для примирення - 1 місяць та зупинено провадження у справі на вказаний строк (а.с.41). Ухвалою суду від 17.12.2020 провадження у справі відновлено, продовжено підготовчий розгляд справи (а.с.47). Ухвалою суду від 21.12.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.49). У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили про його задоволення. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, проте вказала, що не проживала з позивачем з серпня 2019 року, оскільки позивач їй погрожував та спричиняв побої, а тому з метою врятування свого життя вона вимушено покинула квартиру та стала проживати у своїх батьків. Також зазначила, що позивач змінив замки в квартирі. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (п.1, 2 ч.2 ст.49 ЦПК України). Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, приходить до наступних висновків. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 18 липня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що 18.07.2009 складено відповідний актовий запис №309 у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Спільних дітей сторони не мають. Судом встановлено, що шлюбні відносини подружжя фактично припинено, з серпня 2019 року вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Наданий судом строк для примирення подружжя бажаного результату не дав, шлюбні відносини [PERSON] та [PERSON] не можуть бути поновлені, подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо. Вимоги щодо розподілу майна не пред`являлись. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд також виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Також підлягає задоволенню вимога щодо встановлення факту роздільного проживання подружжя в період зареєстрованого шлюбу з 20 серпня 2019 року, оскільки відповідачем було визнано позовні вимоги в цій частині. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved