Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] року померла [PERSON], яка за життя - 14 квітня 2011 року - склала заповіт, яким все свої майно заповіла позивачу [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме - земельна ділянка на території Української сільської ради - згідно Державного акту серії [NUMBER] від 27.12.2005 року площею 0,1582 га (кадастровий номер [NUMBER]) та земельна ділянка згідно Державного акту серії [NUMBER] від 27.12.2005 року площею 5, 0906 га (кадастровий номер [NUMBER]) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті [PERSON] позивач являється спадкоємцем за заповітом, але не може оформити свої спадкові права, поскільки у нього відсутні оригінали Державних актів на право власності земельні ділянки, які були втрачені з невідомих причин. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельні ділянки на території Української сільської ради - згідно Державного акту серії [NUMBER] від 27.12.2005 року площею 0,1582 га (кадастровий номер [NUMBER]) та земельна ділянка згідно Державного акту серії [NUMBER] від 27.12.2005 року площею 5,0906 га (кадастровий номер [NUMBER]). В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача - Української сільської ради, та третіх осіб - відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі та Талалаївської РДА - в судове засідання не з'явились, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.02.2015 року (а.с.3). Згідно копії заповіту від 14.04.2011 року, посвідченого секретарем Української сільської ради Талалаївського району за № 25, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.4). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна підтверджується копіями Державних актів на право власності на земельну ділянку - серії [NUMBER] від 10.05.2006 року, згідно з яким [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,0906 га на території Української сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.9); та серії [NUMBER] від 10.05.2006 року, згідно з яким [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0, 1582 га на території Української сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10). Крім того, належність спадкодавцю [PERSON] даних земельних ділянок підтверджується і копіями Витягів по визначенню нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що належали [PERSON], а саме - згідно Державного акту серії [NUMBER] від 10.05.2006 року площею 0,1582 га станом на 05.02.2015 року становила 589 грн. 03 коп. (а.с.7); згідно Державного акту серії [NUMBER] від 10.05.2006 року площею 5,0906 га станом на 05.02.2015 року становила 109 115 грн. 75 коп. (а.с.8). У районні газеті «Трибуна хлібороба» за 20 лютого 2016 року поміщено оголошення про те, що втрачені Державні акт на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] та серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] вважати недійсними (а.с. 16). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа, і спадкоємцем є [PERSON], що підтверджується повідомленням Прилуцької районної ДНК від 02.03.2016 року та копією спадкової справи (а.с.26-36). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, а право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON] набула право власності на земельні ділянки, дане право підтверджено належним правовстановлюючими документами, оригінали яких були втрачені з невідомих причин. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець за життя набула право власності на земельні ділянки, і дане майнове право залишається неуспадкованим спадкоємцем за заповітом [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування - ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved