Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що він наказом № 174 о/с від 26 липня 2019 року був прийнятий на роботу вантажником в Товариство з обмеженою відповідальністю «Меркурій-К» (маркет «Кошик» за адресою: м. Суми, пр.-т М.Лушпи, буд. 41). 08 квітня 2020 року він знаходився на робочому місці та приблизно о 10 годині взяв товар на відділі «піч» на суму 36 грн. 43 коп., для їжі в обідню перерву. У зв`язку з тим, що в часи обідньої перерви та після 18-00 год. для співробітників передбачена 30% знижка на товар, він вирішив сплатити його саме в такий час. Однак, через зайнятість на роботі, він, випадково, забув його оплатити протягом дня. Умислу не платити за товар у нього не було. Наступного дня у нього був вихідний, а тому він не перебував на робочому місці і виїхав за межі міста Суми, у зв`язку з чим не мав мобільного зв`язку. Після виходу на чергову зміну, згідно встановленого графіку, йому повідомили, що старшим охоронцем [PERSON] була складена службова записка, а співробітниками маркету доповідна записка, які передані директору ТОВ «Меркурій-К» [PERSON]., про факт нібито крадіжки товару. Співробітник служби охорони запропонував йому написати заяву на звільнення за власним бажанням, але він, розуміючи відсутність злого умислу, відмовився від написання такої заяви та зазначив, що негайно оплатить товар. Однак його все одно звільнили уже за п. 2 ст. 41 КЗпП України наказом № 39 від 10 квітня 2020 року. Трудову книжку йому було видано після неодноразових прохань через декілька тижнів, з відміткою про те, що він звільнений за власним бажанням (запис № 44), з виправленням на запис № 46 про звільнення згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України за втратою довіри. Йому навіть не запропонували надати письмові пояснення. Такі дії роботодавця вважає незаконними та протиправними, а тому просить суд врахувати наступне. Позиція Верховного Суду міститься у постанові від 06 лютого 2018 року по справі № 521/4221/16. Суд, зокрема, вказав, що розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає обов`язкового настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей слідує, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт. Верховний Суд зазначив, що вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Крім того, відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Згода профспілки у його випадку відсутня. Аналіз фактичних обставин справи, норм КЗпП України, а також позиції Верховного Суду дає можливість зробити висновок про відсутність у його діях складу будь-якого дисциплінарного проступку (винного невиконання або неналежного виконання працівником своїх трудових обов`язків), в тому числі передбаченого п. 2 ст. 41 КЗпП України, та про наявність порушення роботодавцем норм закону при звільненні. Позивач посилається на вимоги ст. 235 КЗпП України та вказує на необхідність стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який за період з 11 квітня 2020 року по 19 червня 2020 року становить 8564 грн. 28 коп. Посилаючись на вказане, просить визнати протиправним та скасувати наказ директора ТОВ «Меркурій-К» № 39 від 10 квітня 2020 року про звільнення [PERSON] за втратою довір`я; поновити його на роботі у ТОВ «Меркурій-К»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час з моменту звільнення у розмірі 8564,28 грн. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 січня 2021 року провадження по справі за вказаним позовом закрито, так як відсутній предмет спору. Постановою Сумського апеляційного суду від 17 березня 2021 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 25 січня 2021 року про закриття провадження у справі скасовано, цивільну справу №591/3896/20 за вказаним позовом направлено до Зарічного районного суду м. Суми для продовження розгляду. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 березня 2021 року справу прийнято до провадження суддею Сидоренко А.П., призначено справу до розгляду на 15 липня 2021 року. 15 липня 2021 року протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 28 вересня 2021 року для виклику свідка. 21 вересня 2021 року від представника відповідача ТОВ «Меркурій-К» надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначає, що відповідно до ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження», підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Таким чином, відповідачем на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчого документа було здійснено правомірне відрахування коштів з середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача. Крім того, зазначає, що на підприємстві посадова інструкція вантажника затверджена наказом ТОВ «Меркурій-К» №1 від 02 січня 2018 року про затвердження посадових інструкцій робітничого персоналу. Вказана посадова інструкція діє і на момент розгляду справи в суді та жодним чином не змінювалась. Відповідно до затвердженої посадової інструкції основним колом обов`язків вантажника, крім іншого, є: прийняття товару, здійснення кількісного прийняття товару, що приходить на торгову точку, організація роботи по переміщенню товару із зони прийняття в зону комплектування на склад магазину. При цьому в судовому засіданні позивачем особисто зазначалось, що до кола його посадових обов`язків входило прийняття товару та переміщення його з зони прийняття до зони комплектації. Тобто фактично позивач визнав той факт, що він працював з товарними та матеріальними цінностями. Сам позивач визнав, що основним колом його обов`язків було прийняття товару та переміщення його з зони прийняття товару до зони комплектації. При цьому вказані обов`язки встановлені і затверджені на підприємстві у посадовій інструкції. Таким чином враховуючи зміст трудових обов`язків свідчить про те, що позивач є тією особою, яка безпосередньо працює з товарними та матеріальними цінностями. Так відповідно до глави ІХ КЗпП України, позивач несе відповідальність за шкоду, завдану Товариству. Згідно довідки про доходи за лютий та березень 2020 року, позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 8 228,57 грн. та інші відрахування 1114,48 грн. До інших нарахувань відносяться лікарняні, нараховані за лютий та березень 2020 року, які не включаються до розрахунку середньої заробітної плати. Таким чином, середньогодинний заробіток становить 27,52 грн./година. Розрахунок здійснено шляхом ділення суми нарахованої заробітної плати за лютий, березень 2020 року у розмірі 8228, 57 грн. на кількість відпрацьованих позивачем годин - 299. 8228,57/299 = 27,52 грн. За період з 10 квітня 2020 року по 31 серпня 2020 року позивачем було відпрацьовано 828 годин. Таким чином середній заробіток за вказаний період становить 22 786,56 грн. За період з 01 вересня 2020 року по 10 грудня 2020 року середній заробіток за вказаний період становить 16 485,26 грн.. Тому загальна сума середнього заробітку за період з 10 квітня 2020 року по 10 грудня 2020 року становила 39271,82 грн.(22786, 56+16485, 26)=39271,82. Під час сплати позивачу середнього заробітку за вказаний період були здійснені наступні відрахування: 1) податок з доходів фізичних осіб у розмірі 7068, 92 грн.; 2)військовий збір у розмірі 589,08 грн. Таким чином, сума середнього заробітку, яка підлягала сплаті становила 31613,81 грн. Із вказаної суми відповідачем відраховано 20% у розмірі 6322,76 грн. з метою виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26 червня 2020 року у розмірі 25 291,05 грн. (а.с.143-148). 28 вересня 2021 року у зв`язку з закінченням робочого часу, протокольною ухвалою суду по справі оголошена перерва до 11 жовтня 2021 року. В зазначене судове засідання з`явився позивач, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в письмовій заяві просить провести розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що 25 липня 2019 року [PERSON] звернувся до директора ТОВ «Меркурій-К» з заявою про прийняття його на роботу на посаду вантажника в магазин «Кошик» Атріум за адресою: м. Суми, пр.-т М.Лушпи,41 (а.с.38). 26 липня 2019 року ТОВ «Меркурій-К» видано наказ про прийняття на роботу [PERSON] до відділу магазину (маркет) м. Суми, пр.-т М.Лушпи, буд. 41 на посаду вантажника (а.с.39). [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи вантажником з 27 липня 2019 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.4). Наказом ТОВ «Меркурій-К» від 02 січня 2018 року №1 затверджено посадова інструкція вантажника (а.с.154). До основних обов`язків вантажника належать наступні обов`язки: - прийняття товару, - перевірка цілісності упаковки, наявність дати виготовлення, кінцевий строк реалізації, - здійснення кількісного прийняття товару, що приходить на торгову точку, - перевірка відповідності маркування фактичній наявності товару в упаковці, пачці, ящику, - своєчасно передавати повернення та обмін поставщика, - організація роботи по переміщенню товару із зони прийняття в зону комплектації на склад магазину, - постійно підтримувати порядок в зоні прийняття товару і на складу, - вивантаження товару на палети з транспорту поставника, - перевірка наявності товару товаро-транспортній документації, - прийняття участі в інвентаризації товарно-матеріальних цінностей; - проводити прийняття і повернення порожньої тари, макулатури, - вносити на розгляд безпосереднього керівника (завмагазину) пропозиції щодо удосконалення роботи, пов`язаної зі своїми обов`язками, - в рамках своєї компетенції повідомляти завмагу про всі недоліки, що виявлені в процесі роботи, в міру необхідності, вносити пропозиції щодо їх усунення, - дотримання правил особистої гігієни і санітарні норми (а.с.155). Відомості про доведення до позивача визначених вказаною посадовою інструкцією вантажників посадових обов`язків суду не надано. 09 квітня 2020 року старшим охоронцем [PERSON] на ім`я директора ТОВ «Меркурій-К» подано службову записку, в якій довів до відома, що 08 квітня 2020 року, знаходячись на робочому місці, на камерах відео нагляду, звернув увагу, що працівник маркету «Кошик» [PERSON] о 09 год. 48 хв. взяв товар на відділі «піч», а саме «каша булгур з печі» на суму приблизно 37 грн., і не оплатив його через касу, впродовж дня проплати також не було. Своїми діями [PERSON] наніс матеріальний збиток (а.с.8). 09 квітня 2020 року зав. магазину [PERSON] , старшим контролером [PERSON] ,, адміністратором [PERSON] та зав. виробництвом [PERSON] , на ім`я директора ТОВ «Меркурій -К» складено доповідну записку, в якій зазначено, що 08 квітня 2020 року вантажник [PERSON] в 09-48 год взяв на печі кашу булгур з овочами на суму 36 грн. 43 коп., і не проплатив її через касу. Своїми діями [PERSON] наніс матеріальний збиток магазину. Наступні два дні 9-го та 10-го квітня [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідав, на робоче місце не з`явився для того, щоб проплатити з`їжений товар (а.с.8- зворотній бік). Згідно наказу № МРК00000039-0000001340 про припинення трудового договору (контракту) від 10 квітня 2020 року [PERSON] звільнений з посади вантажника відділу магазину (маркету) м. Суми, пр.-т Михайла Лушпи, 41 на підставі п.2 ст. 41 КзПП України, втрата довір`я до працівника з боку власника; підстава звільнення - доповідна записка (а.с.159). Наказом ТОВ «Меркурій-К» № 50 від 10 грудня 2020 року скасовано наказ №МРК00000039-0000001340 від 10 квітня 2020 року «Про припинення трудового договору»; поновлено з 10 квітня 2020 року [PERSON] на роботі на посаді вантажника відділу магазину (маркет) м. Суми, пр.-т М.Лушпи, буд. 41 ; доручено інспектору з кадрів [PERSON] внести відповідні виправлення до особової справи та трудової книжки [PERSON] , провідному бухгалтеру [PERSON] , нарахувати [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу; виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за вирахуванням податків та обов`язкових платежів (а.с.61). ТОВ «Меркурій-К» листом від 11 грудня 2020 року повідомило [PERSON] про поновлення на роботі. У листі зазначено, що у зв`язку з виданням директором ТОВ «Меркурій-К» наказу №50 від 10 грудня 2020 року про поновлення на роботі [PERSON] та виплату суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, запропоновано позивачу з`явитися протягом 2-х днів з моменту отримання даного листа до інспектора з кадрів ТОВ «Меркурій-К» з метою ознайомлення з даним наказом та надання трудової книжки для внесення відповідних виправлень. При цьому ТОВ «Меркурій-К» зазначено в листі, що поновлення позивача на роботі не може вважатися підтвердженням Товариством факту його незаконного звільнення. Товариство вважає, що дії, пов`язані із звільненням позивача з посади вантажника на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України є цілком законними та виправданими (а.с. 65). Даний лист вручено позивачу, що підтверджується випискою з трекінгу відправлень (а.с. 66), а також не заперечувалося в судовому засіданні позивачем. Згідно платіжного доручення від 16 грудня 2020 року [PERSON] виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25291,05 грн.(а.с.62). Відповідно до платіжного доручення № 29705 від 16 грудня 2020 року здійснено відрахування з середнього заробітку за час вимушеного прогулу за квітень-грудень 2020 року [PERSON] згідно постанови ВП №60364498 від 26 червня 2020 року на суму 6322,76 грн. (а.с.63). В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює інспектором з кадрів у відповідача. До неї поступив телефонний дзвінок від начальника служби безпеки [PERSON] , дату не пам`ятає, який повідомив, що по відеокамерам підлеглі помітили, що позивач взяв без дозволу продукти харчування на кухні в магазині « Атріум », і не розрахувався за ці продукти. Гмиря сказав, що прийде [PERSON] , і напише заяву про звільнення за власним бажанням. Вона написала запис в трудовій книжці про звільнення за власним бажанням, надрукувала наказ, але він не був підписаний керівником. Два дні [PERSON] не приходив не відповідав на дзвінки. Вона думала, що він буде звільнятися за власним бажанням. Через два дні прийшов позивач, і відмовився писати заяву за власним бажанням. Після цього надійшла доповідна від зав.магазину [PERSON] . Відділ кадрів і служба безпеки повідомили керівника про звільнення за статтею про недовіру. Також зазначила, що після скасування наказу про звільнення, вона зателефонувала позивачу, повідомила, що виданий такий наказ, і позивачу нічого не заважало вийти на роботу, але він сказав, що робота його не цікавить, і він чекає рішення суду. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно зі статтею 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України). Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає обов`язкового настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей слідує, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-100цс16. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Звільнення у зв`язку із втратою довір`я до працівника на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України може мати місце за умови вчинення ним винних дій. При цьому не має значення, були протиправні дії вчинені навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов`язків, чи передбачав працівник або повинен був передбачити негативні наслідки своїх дій. Провина працівника має бути доведена власником або уповноваженим ним органом за допомогою фактів та об`єктивних обставин, що свідчать про винні дії працівника; це може бути, наприклад: систематична нестача довірених йому цінностей; безвідповідальне, халатне ставлення до своїх трудових обов`язків; порушення правил торгівлі; крадіжки; обмірювання, обважування покупців; завищення цін; привласнення матеріальних цінностей тощо. Втрата довір`я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати. Водночас, підозра власника або уповноваженого ним органу не може бути підставою для виявлення недовір`я до працівника. Під час судового розгляду відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу вчинення позивачем протиправних дій навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов`язків, які дають підстави для його звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України. Зокрема під час судового розгляду не встановлено обставин, які б вказували про те, що позивач безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, операції з якими становили основний зміст його трудових обов`язків, та він є особою, яка одержує їх під звіт. Таким чином, відповідачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що позивач умисно або необережно вчинив дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. З огляду на вказане, враховуючи позицію відповідача, який вважав звільнення позивача таким, що відповідає вимогам законодавства, суд приходить до висновку, що право позивача є порушеним та підлягає захисту, а тому слід визнати протиправним наказ ТОВ «Меркурій-К» № 39 від 10 квітня 2020 року про звільнення [PERSON] на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України за втратою довір`я до працівника з боку власника. Доводи позивача щодо порушення відповідачем вимог законодавства, яке полягало у відсутності згоди профспілки на його звільнення, є необґрунтованими, оскільки під час судового розгляду не встановлено обставин того, що позивач є членом профспілкової організації, належних та допустимих доказів на підтвердження цього суду не надано. В іншій частині позовних вимог про скасування оскаржуваного наказу, поновлення позивача на роботі необхідно відмовити, оскільки наказом № 50 від 10 грудня 2020 року ТОВ «Меркурій-К» скасовано наказ, який є предметом судового розгляду, позивача поновлено з 10 квітня 2020 року на роботі на посаді вантажника відділу магазину (маркет) м. Суми, пр-т М.Лушпи, 41 та йому надано право приступити до роботи починаючи з 11 грудня 2020 року (а.с. 61). Таким чином порушене право позивача на поновлення на роботі на час розгляду справи в суді відновлене відповідачем, відомостей щодо незаконності цього наказу, на що вказував в судовому засіданні позивач, судом не встановлено. Видавши наказ про поновлення позивача на роботі від 10 грудня 2020 року, роботодавець надав можливість працівнику приступити до виконання своїх трудових обов`язків, та обставини того, що позивач не скористався такою можливістю, не є підставою для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі. Таким чином, на час постановлення рішення судом відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині скасування наказу та поновлення на роботі з 10 квітня 2020 року. Оскільки за період з 11 квітня 2020 року по 10 грудня 2020 року відповідачем виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачу, а з 11 грудня 2020 року позивач мав можливість приступити до роботи, тобто обставини, які б вказували на наявність вимушеного прогулу, припинилися з 11 грудня 2020 року, відсутні підстави для сплати середнього заробітку по час постановлення рішення суду. Щодо заперечень позивача з приводу незгоди з відрахуваннями, які були здійснені з нарахованого розміру середнього заробітку, то вказані обставини не є предметом заявленого позову. Таким чином відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача пропорційно до задоволеним позовним вимогам на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1278 грн. 60 коп. (840 грн. 80 коп. судові витрати за позовну вимогу про визнання наказу протиправним та 437 грн. 80 коп. судові витрати за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду). На підставі викладеного,

Outcome: partial