Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом , в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON]. В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги і в обґрунтування їх пояснив, що з 2010 року почали спільно проживати з відповідачем, та 20 серпня 2010 року зареєстрували шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Першокостянтинівської сільської ради Чаплинського району, Херсонської області, актовий запис № 02. Від вказаного шлюбу вони мають сина-Микиту-26.08.2010 року народження. Сімейне життя з відповідачем не склалося під впливом різних ситуацій, які виникали під час спільного життя, а саме різного складу характерів і відношення до сімейного життя. Дані обставини призводили до сварок і суперечок між ними, які в останній час спільного життя стали виникати часто і безпричинно, що привело до того, що припинили спільне життя, разом на даний час не проживають, тому вважає, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, і зберегти сім'ю між ними не можливо, так як проживають в різних населених пунктах. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Суд вважає встановлені слідуючі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони в зареєстрованому шлюбі перебувають з 20 серпня 2010 року, який зареєстрований Виконавчим комітетом Першокостянтинівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за №02, копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. За час перебування в шлюбі, мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO]. В зязку з важким матеріальним становищем, у 2013 році позивач влаштувався на роботу в м. Цюрупинськ Херсонської області. В 2013 році відповідачка без згоди позивача забрала дитину та поїхала до своїх батьків в м.Горлівка. Як стало відомо позивачу його дружина залишила дитину у своїх батьків та зникла в невідомому напрямку. 23 вересня 2013 року позивачу зателефонував батько дружини, та повідомив, що він не спроможний матеріально утримувати трьох онуків, та повідомив щоб позивач забрав свого сина до себе. 26 вересня 2013 року позивач забрав дитину. В грудні 2014 року він отримав довіреність від відповідача на здійснення реєстрації місця проживання сина за місцем проживання в с. Першоконстантинівка Чаплинського району Херсонської області. Тобто з 27 вересня 2013 року по сьогоднішній день син проживає з позивачем, що підтверджується довідкою сільської ради №139 від 17.02.2015 року. Тому, у відповідності до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України відсутні. Також вважає за необхідне вимагати визначити основне місце проживання дитини разом з позивачем, оскільки він має житловий будинок у власності, з усіма умовами за адресою вул. Толбухіна 6.36 с.Першокостянтинівка Чаплинського району та забезпечений роботою, має намір виховати свою дитину в гармонії, любові. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, [PERSON] матеріально не утримувала сина, не доглядала, участі у виховані не приймає. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов'язком батьків, зокрема ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч зазначеним вимогам, відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання неповнолітньої дитини. На момент пред'явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Таким чином, з положення ст. 181 Сімейного кодексу України випливає, що вразі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Тому враховуючи вищезазначене, суд вважає, що подальше збереження сім'ї між позивачем та відповідачем не можливо, позивач не бажає продовжувати сімейне життя і примиритися з відповідачем, оскільки вважає, що продовження їх сімейного життя суперечить їх інтересам, відповідачем не надано доказів, які б спростовували вказані факти позивачем відносно можливості продовження спільного сімейного життя, тому згідно ст.ст.110-112 СК України позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved