Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Енергодарського міського суду 07.09.2017 року з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій посилаючись на те, що відповідач чинить йому перешкоди у здійсненні своїх прав як власника частки у спірному майні квартири за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору дарування частки квартири від 05.07.2017 року, зареєстрованого в реєстрі №356 (а.с.8-11, 12-13), просить суд: Встановити порядок користування квартирою, що знаходиться в Одеська обл., м. Теплодар, пр-т. Енергетиків[ADDRESS], наступним чином: - у користування Позивача виділити житлову кімнату №5, площею 8,8 кв.м. максимально відповідає його частці в праві власності на квартиру, - у користування [PERSON] (Дарувальник) виділити житлову кімнату №6, площею 16,8 кв.м., - у користуванні Відповідача залишити житлову кімнату №2, площею 11.7 кв.м., - в загальному користуванні залишити кімнати №1,3,4,7, площею 12,2 кв.м., 1.4. кв.м., 2.8. кв.м. та 8.8. кв.м.; Стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі письмової довіреності (а.с.48) в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, надала пояснення та просить суд їх задовольнити. У судове засідання відповідач повторно не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, заперечення на позовну заяву не надав. Вислухавши думку представника позивача, яка не заперечує розглядати справу у порядку заочного провадження та враховуючи. Що відповідачем заяв про перенесення слухання справи до суду не надійшло, відповідно до вимог ст.ст.169, 224-226\~ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені сукупністю досліджених у судовому засіданні доказами та підлягають задоволенню з наступних підстав: Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд; право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. \~ Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.\~\~У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995р., квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Суд вважає необхідним виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно і вважає допустимим відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15. Враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності, неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право сторін на судовий захист, з метою усунення спорів та конфліктів між співвласниками, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою та приходить до переконання, що запропонований позивачем порядок користування квартирою не призведе до суттєвого порушення прав та законних інтересів відповідача, як співвласника квартири. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Розмір сплаченого позивачем судового збору становить 640 грн. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved