Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків заподіяних в внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) у розмірі 77 323 грн. 65 коп. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 08 жовтня 2016 року відповідач [PERSON] керуючи автомобілем WW PASSAT, д.н. 187 70 ХВ, рухаючись по вул. Промислова в с. Привокзальне, Валківського району, Харківської області, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням транспортного засобу, чим порушив п.12.3 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Валківського районного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року відповідача [PERSON] визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. У результаті ДТП автомобіль [NUMBER], що належить позивачу на праві приватної власності, було пошкоджено, вартість матеріального збитку, завданого власнику зазначеного автомобіля, складає 77 323 грн. 65 коп., що підтверджується висновками експертиз. Посилаючись на зазначені обставини та положення статті\~1187, 1194 ЦК України, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені [PERSON] вимоги та прохав їх задовольнити. Окрім цього пояснив, що розмір матеріальних збитків розрахованих відповідно до ст.1194 ЦК України та саме на підставі вказаної статті прохає стягнути збитки. В судове засідання відповідач та його представник не зявилися, однак надали заяву про розгляд справи у їх відсутність та позовні вимоги [PERSON] визнали частково, а саме в розмірі 46\~002,96 грн., про що свідчать судові дебати, надіслані представником відповідача до суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню підлягають, виходячи з наступного. З 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до вимог\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин першої та другої\~статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до\~статті 999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із\~обов'язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним\~Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~Закон № 1961-IV\~(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового\~страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі\~статтею 6 Закону № 1961-IV\~страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом\~Закону № 1961-IV\~(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша\~статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга\~статті 14 ЦК України). Відповідно до\~статті 511 ЦК України\~зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою\~статті 636 ЦК України\~договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.\~Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених\~статтею 1194 ЦК України\~підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі\~статтею 599\~ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~- відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц. Під час розгляду справи судом встановлено, що 08 жовтня 2016 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем WW PASSAT, д.н. 187 70 ХВ, рухаючись по вул. Промислова в с. Привокзальне, Валківського району, Харківської області, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням транспортного засобу, чим порушив п.12.3 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ №864366 автомобіль [NUMBER] на праві приватної власності належить [PERSON], тобто позивачу по справі. Постановою Валківського районного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~статтею?124 КУпАП\~та притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. Вказана постанова Валківського районного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року набрала законної сили. Відповідно до висновку звіту № 81 від 02.02.2017 року «про визначення вартості матеріального збитку заподіяного володільцю КТЗ», виданого субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] (сертифікат субєкта оціночної діяльності №777/16 від 13.10.2016 року), вартість матеріальної шкоди позивача внаслідок ДТП склала 186\~916,21 грн. Відповідно до висновку звіту № 534 від 15.06.2017 року «про визначення вартості автомобіля після настання пошкоджень», виданого субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], вартість автомобіля [NUMBER] після ДТП склала 60 592,56 грн. Як вбачається з Державного реєстру оцінювачів та субєктів оціночної діяльності ФОП [PERSON] (сертифікат субєкта оціночної діяльності №777/16 від 13.10.2016 року) станом на 27.01.2017 року вже був внесений до вказаного реєстру, що надавало йому право здійснювати оціночну діяльність. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що на підставі договору № 021155/4430/5963527 від 08.11.2015 року позивач отримав від ПрАТ «СК «Уніка» страхове відшкодування в розмірі 49\~000 грн., про що свідчить платіжне доручення №18679 від 11 травня 2017 року. Як передбачено\~статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до розрахунку суми загального відшкодування збитків позивача, викладеного в позовній заяві та підтвердженого представником позивача під час судового розгляду справи, з яким погоджується суд, то [PERSON] визначив суму загального відшкодування збитків саме в розмірі 77\~323 грн.65 коп. виходячи з наступного: 186 916,21 грн. (вартість матеріальної шкоди позивача внаслідок ДТП ) - 60\~592,56 грн. (вартість автомобіля [NUMBER] після ДТП ) 49000 грн. (розмір страхового відшкодування) = 77\~323,65 грн. Натомість суд не приймає до уваги надані представником розрахунки сум відшкодування збитків позивачу, оскільки вони стосуються порядку відшкодування шкоди, повязаної з фізичним знищенням транспортного засобу, однак як і в позовній заяві, так і під час судового розгляду справи, позивач та його представник не визнавали автомобіль фізично знищеним, та визначили порядок відшкодування збитків саме відповідно до ст. 1194 ЦК України, а відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29; справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). З урахуванням встановлених обставин справи суд вважає, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а тому виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальних збитків заподіяних в результаті ДТП, підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Що стосується вимог позивача про стягнення судових витрат слід зазначити наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1,ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи судові витрати позивача складаються з судового збору в розмірі 1093,25 грн., які підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі згідно ч.1 ст.141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Однак, вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягають частково задоволенню, оскільки як пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз'яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. \~ \~ \~ \~Також ст. 138 ЦПК України встановлено, що витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. \~ \~ \~ \~Натомість, як вбачається з актів прийому - передачі від 25.01.2018 року, 09.02.2018 року, 28.02.2018 року, 22.03.2018 року, 26.03.2018 року, 03.08.2017 року, 21.09.2017 року, 19.10.2017 року, 09.11.2017 року, 06.12.2017 року до договору про надання правової допомоги від 14.03.2017 року, наданих позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, то у всіх актах прийому передачі в розмір витрат за надання правової допомоги включено компенсацію витрат пального для реалізації надання правової допомоги, що відповідно до ст. 138 ЦПК України не підлягає відшкодуванню. \~ \~ \~ \~Окрім цього, матеріали справи не містять, а позивачем не надано, доказів надання позивачу його представником правової допомоги згідно актів прийому - передач від 09.02.2018 року, 26.03.2018 року, 21.09.2017 року, а тому враховуючи вищевикладене підлягають до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3629,43 грн.

Outcome: partial