Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Позов мотивує тим, що до 14.03.2012 року він перебував в зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Під час перебування в шлюбі вони спільно придбали житловий будинок [ADDRESS]. Технічний паспорт на цей будинок за взаємною згодою був виписаний на [PERSON] На даний час між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди, щодо розподілу спільно нажитого майна. Позивач вказує, що придбаний житловий будинок з надвірними будівлями належить йому та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя, прохав суд розділити майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності та визнати за ним, [PERSON], право власності на ? частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. В судовому засіданні [PERSON], свої позовні вимоги змінив, прохав позов задовольнити та розподілити житловий будинок [ADDRESS], визнавши за ним право власності на ? частину вказаного житлового будинку. Представник позивача - [PERSON], що діє на підставі доручення, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, прохав позов задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, вказала що дійсно вказаний житловий будинок був придбаний під час шлюбу, проти визнання за позивачем права власності на ? частину вказаного будинку не заперечувала. Судом встановлено, що визнання відвідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом роз'яснено відповідачу наслідки визнання позову згідно ст.174 ЦПК України. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх в своїй сукупності, приходить до наступного. Судом по справі встановлено, що згідно рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 14.03.2012р. шлюб укладений 16.08.1997р. між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Таким чином, в період з 16.08.1997 року по 14.03.2012 року [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Під час перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] спільно придбали житловий будинок [ADDRESS].. Згідно копії Технічного паспорту від 05.04.2007р. на вказаний будинок, виготовленого КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» власник будинку зазначений - [PERSON], загальна площа будинку становить 62,5 кв.м. житлова площа становить - 24,8 кв.м.. Згідно копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.04.2007р. власником житлового будинку [ADDRESS] зазначено - [PERSON]. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №147334487 від 23.04.2007р. власником житлового будинку [ADDRESS] зазначено - [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] був придбаний в період перебування в зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] та є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.2 ст.60 Сімейного Кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного Кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.68 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. На основі викладеного, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], без визначення меж в натурі, підлягає до задоволення. Судові витрати слід покласти на позивача згідно заяви. На підставі ст. ст. 15, 16, 316, 355, 356 ЦК України, 60, 61, 68-70 СК України,

Outcome: approved