Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод імені Т.Г. Шевченко» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що з 20 вересня 2010 року по 23 квітня 2013 року він працював регулювальником приладів 4 розряду у Привільському заводі «Електроприлад», що є філією Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод імені Т.Г. Шевченко», після чого був звільнений по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. При звільнені йому не виплатили у повному обсязі нараховану заробітну плату за період з 01 жовтня 2010 року по 23 квітня 2013 року в загальній сумі 14 584 грн. 75 коп. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В наслідок тривалої невиплати заробітної плати, позивач не доїдав та не мав змоги придбати продукти першої необхідності, також страждав від самого факту протиправної поведінки у відношенні до нього, тому оцінює завдані йому страждання у розмірі 1000 грн. На підставі вищевикладеного просив суд, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23 квітня 2014 року по 04 квітня 2014 року в розмірі 18 386 грн. та стягнути з відповідача на його користь за завдану моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надав письмову заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача Омельченко І.В. в судове засідання не з'явився, до суду надав письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу за відсутністю їх представника. Позовні вимоги визнав частково, в задоволені вимоги про стягнення моральної шкоди просив суд відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з трудовою книжкою, заповненою 07 жовтня 1975 року, [PERSON] з 20.09.2010 року працював на Привільському заводі «Електроприлад», що є філією Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод імені Т.Г. Шевченко». 23.04.2013 року [PERSON] звільнений з Привільського заводу «Електроприлад», що є філією Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод імені Т.Г. Шевченко» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 4). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем - з 20.09.2010 року по 23.04.2013 року. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з довідкою № 23 від 18.03.2014, наданою Привільським заводом «Електроприлад» філія ДП ХПЗ ім. Т.Г. Шевченко, [PERSON] дійсно працював на заводі «Електроприлад» філії державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченко» і станом на 18.03.2014 року заборгованість підприємства перед [PERSON] з виплати заробітної плати складає 14 584,75 грн. (а.с.6) Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно з довідкою наданою Привільським заводом «Електроприлад» філія ДП ХПЗ ім. Т.Г. Шевченко, середньоденний заробіток позивача становить 63,78 грн.. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 24.04.2013 року по 24.12.2014 року, тобто за 419 робочих дня (квітень 2013 року 5 днів + травень 2013 року 19 днів + червень 2013 року 18 днів + липень 2013 року 23 дні + серпень 2013 року 21 день + вересень 2013 року 21 день + жовтень 2013 року 23 дні, листопад 2013 року 21 день, грудень 2013 року 22 дні, січень 2014 року 21 день, лютий 2014 року 20 днів, березень 2014 року 20 днів, квітень 2014 року 4 дні) становить 15182 грн. 02 коп. (63,79 грн. х 238 днів). За таких обставин, враховуючи положення ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод імені Т.Г. Шевченко» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 15182 грн. 02 коп. за період з 24.04.2013 року по 04.04.2014 року. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок систематичної несплати заробітної плати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральну шкоду позивач обґрунтовує, тим, що внаслідок тривалої несплати заробітної плати, він недоїдав та не міг придбати продукти першої необхідності, також він страждав від самого факту протиправної поведінки відповідача у відношенні до нього. Однак позивач відповідно до ст. 60 ЦПК України, не надав до суду достатніх належних доказів, підтверджуючих дані про спричинення йому моральної шкоди з боку відповідача. Тому в частині стягнення моральної шкоди позов задоволенню не підлягає. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial