Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Пархоменко Наталія Миколаївна про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадкування. Свої позовні вимоги позивач мотивує наступним. [INFO] помер його батько [PERSON] у віці 65 років. До смерті вони постійно та спільно проживали за адресою [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги є позивач в справі, інших спадкоємців першої черги немає. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина у вигляді: 7/16 часток квартири [ADDRESS] ; гаража № 1 в авто гаражному кооперативі « Вега » по вул. Оксамитовій; автомобіля марки DAEWOO LANOS д.н.з. [NUMBER] . Під час оформлення спадщини виявилося, що 26 вересня 2017 року до приватного нотаріуса Пархоменко Н.М. Уманського міського нотаріального округу, [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини за заповітом, який посвідчений секретарем Паланської сільської ради Уманського району Андрійчук Л.В. ще 25 грудня 2015 року за реєстровим №36 від імені спадкодавця. За поданим [PERSON] заповітом приватний нотаріус Пархоменко Н.М. 10 жовтня 2017 року видала свідоцтво про право на спадкування за заповітом на ім`я [PERSON] № 1546,1547,1548 . Заповіт є недійсним з тих підстав, що батько при житті не робив жодних розпоряджень на випадок своєї смерті, орган місцевого самоврядування - секретар Паланської сільської ради не мав повноважень на посвідчення заповіту від імені особи, що не проживає на території адміністративної її юрисдикції. Заповіт посвідчений заднім числом, вже після смерті батька, з підробленням його підпису, що підтверджує дата реєстрації заповіту в спадковому реєстрі після смерті батька в червні 2017 року, а не після його посвідчення в розумний строк. Його батько [PERSON] постійно проживав в [ADDRESS] . В 2015 році неодноразово лікувався в стаціонарі лікарні, а в с. Паланка Уманського району ніколи не проживав, не був там зареєстрованим, а тому посвідчення заповіту від імені батька секретарем Паланської сільської ради є неправомірним взагалі. Відповідно до ЗУ « Про нотаріат » нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Відповідно положень п.п.8,10 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 №491 « посадові особи органів місцевого самоврядування вносять до Спадкового реєстру відомості про посвідчені заповіти шляхом подання державному підприємству, яке належить до сфери управління Мінюсту, або його філіям заяв про реєстрацію ». Заяви про реєстрацію подаються ( надсилаються ) Реєстратору в день вчинення відповідної нотаріальної дії. В порушення зазначеного положення закону секретарем Паланської сільської ради відповідна заява з копією заповіту від імені батька була видана безпосередньо [PERSON] на початку червня 2017 року вже після смерті батька. Зазначена обставина є окремою підставою недійсності заповіту, а також вказує на складення заповіту вже після смерті батька « заднім числом » з підписом в заповіті від імені батька невідомою особою. Просить визнати недійсним заповіт, що вчинений від імені [PERSON] , що посвідчений секретарем Паланської сільської ради Уманського району Андрійчук Л.В. 25 грудня 2015 року за реєстровим №36. Визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видані на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Пархоменко Н.М. від 10 жовтня 2017 року №1546,1547,1548 на підставі недійсного заповіту. 14.03.2018 на адресу суду від відповідача надійшов відзив у якому він позов не визнає та зазначає, що [PERSON] є його дядьком. В 2006 році після розірвання шлюбу з колишньою дружиною [PERSON] у його дядька [PERSON] погіршилися і відносини із сином [PERSON] . Відповідач постійно спілкувався із дядьком, по необхідності допомагав йому матеріально. В 2015 році дядько повідомив, що хоче залишити на його ім`я заповіт, так як найближчих людей, які йому допомагають і в майбутньому поховають у нього не залишилося. В грудні 2015 року [PERSON] знаходився в гостях в с. Паланка у своєї рідної сестри [PERSON] . Можливо в цей час і вирішив зробити заповіт на його ім`я. Після смерті [PERSON] , не позивач, а він займався похованням [PERSON] , що підтверджується довідкою від 29.03.2017, виданою на його ім`я салоном ритуальних послуг « Скорбота », про оплату ним ритуальних послуг на поховання [PERSON] на суму 13440 грн., також ним замовлено та оплачено комплект пам`ятника для [PERSON] на суму 22000 грн., що підтверджується довідкою №2 від 19.12.2017. Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Його значення полягає в тому, щоб визначити порядок переходу майна, майнових прав та обов`язків до певних осіб, який буде існувати після смерті заповідача. Позивач не вказав норму закону яка забороняє органу місцевого самоврядування на вчинення посвідчення заповіту. Підпунктом 5 пункту « б » частини першої статті 38 ЗУ « Про місцеве самоврядування в Україні » від 21.05.1997 №280/97-ВР, до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання. Відповідно до ст.37 ЗУ « Про нотаріат » від 02.09.1993 №3425-ХІІ у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти ( крім секретних ). Відповідно до ст.41 ЗУ « Про нотаріат » та п.п.7,8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, нотаріальні дії можуть вчинятися посадовою особою будь-якого виконавчого комітету на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9,55,60,65,66,70-73, 85,93,103 ЗУ « Про нотаріат », та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради Народних депутатів. Заповіт від 25.12.2015 року був посвідчений секретарем Паланської сільської ради Уманського району, тобто не за місцем реєстрації заповідача, що не суперечить вищенаведеним вимогам ЗУ « Про нотаріат » та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України. Окрім того, п.7 Інструкції передбачено перелік нотаріальних дій, які забороняються вчиняти посадовими особами органів місцевого самоврядування. Серед цього переліку обмежень відсутнє посилання на місце вчинення нотаріальної дії лише для осіб, які прописані та проживають у цьому населеному пункті. Згідно заповіту від 25.12.2015 року виданого [PERSON] , даний заповіт зареєстровано 25.12.2015 в реєстрі за №36. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задоволити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, тому суд, з урахування думок представників сторін, вважав за можливе справу слухати у його відсутність. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в м. Умань Черкаської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 01 червня 2017 року. За життя, 25 грудня 2015 року, [PERSON] склав заповіт посвідчений секретарем Паланської сільської ради Андрійчук Л.В., зареєстрований за № 36, яким все належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого воно б не складалося, взагалі все те, що буде належати йому по закону на день смерті заповів [PERSON] . [PERSON] був зареєстрованим та проживав за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до статті 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). У сільських населених пунктах нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно із положеннями статті 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зважаючи, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України, тому сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування» та іншими законами до їх відання (статті 2, 25 Закону України «Про місцеве самоврядування»). Так, зокрема, органи місцевого самоврядування уповноважені посвідчувати заповіти осіб, які належать до територіальної громади, інтереси якої представляє цей орган місцевого самоврядування. Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Встановивши, що заповідач [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав у [ADDRESS] , тобто у населеному пункті, де є нотаріус, посвідчення заповіту від імені [PERSON] секретарем Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області є порушенням порядку його посвідчення, що тягне за собою нікчемність цього заповіту. Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відвідування [PERSON] у с. Паланка Уманського району Черкаської області не свідчить про його постійне проживання і належність до територіальної громади, інтереси якої представляє Паланська сільська рада Уманського району Черкаської області. Така позиція узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 червня 2019 року по справі № 136/576/16-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Оспорюваний заповіт є нікчемним в силу закону, так як секретар сільської ради, який його посвідчував, не був наділений правом особисто вчиняти нотаріальні дії відносно особи, яка постійно проживає та зареєстрована поза межами цієї територіальної громади, у населеному пункті, де є нотаріус, тому визнання оспорюваного правочину недійсним судом не вимагається. Також суд вважає, що немає підстав для задоволення позову з підстав невідповідності волевиявлення заповідача, адже даний факт в судовому засіданні не підтверджено. На підставі викладеного, ст.ст. 202, 203, 215, 1233, 1235, 1248, 1251, 1253, 1257 ЦК України,

Outcome: dismissed