Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою [ADDRESS] з дня його вибуття. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що йому на праві власності належить житловий будинком [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Марківської державної нотаріальної контори 03.04.1992 року та зареєстрованим в реєстрі за № 819 та технічним паспортом. Відповідач по справі, який є його сином також зареєстрований за вказаною адресою, але з 2003 року відповідач не проживає в зазначеному будинку, так як виїхав на постійне проживання до іншого населеного пункту, обов'язків передбачених ст.64 ЖК України, пов'язаних з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг не виконує. Домовленості між позивачем та відповідачем про збереження за останнім права користування житловим приміщенням в належному позивачу будинку немає. До теперішнього дня відповідач [PERSON] не бажає добровільно знятися з реєстрації, чим заважає позивачу здійснювати у повній мірі свої права як власника вказаного житлового будинку. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися з даною заявою до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав суд позов задовольнити та суду пояснив, що відповідач по справі це його син. З 2003 року син не проживає в його будинку, оскільки виїхав на постійне проживання до іншого населеного пункту. Йому відомо, що відповідач проживає в Дніпропетровський області м. Новомосковськ, де має родину, працює, та до Марківського району повертатися не збирається. Раніше він телефонував до сина, спілкувався з ним, а коли попрохав сина знятися з реєстрації, син не побажав це обговорювати та поклав слухавку. Зараз телефонний зв'язок не підтримують, оскільки [PERSON] не бажає з ним та з матір'ю спілкуватися. Йому дуже важко оплачувати комунальні послуги, не вистачає для цього пенсії, оскільки дружина не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості, а оформити субсидію не має можливості, оскільки у будинку зареєстрований відповідач. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, прохав суд позов задовольнити у повному обсязі та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою [ADDRESS] з дня вибуття, тобто з 2003 року. Відповідач в судові засідання призначені на 17.01.2014р., 27.01.2014р., 06.02.2014р., 25.02.2014р. не з'явився, на його адресу були надіслані судові повістки рекомендованою кореспонденцією зі зворотнім поштовим повідомленням, які не були йому вручені та повернені до суду за закінченням терміну зберігання, в зв'язку з чим відповідача викликано в судове засідання шляхом оголошення в газету. Відповідно оголошення в газеті «Наша газета» №32(3888) від 01.03.2014 року, відповідач [PERSON] викликався в судове засідання Марківського районного суду Луганської області на 14 березня 2014 року на 10 год. 00 хв., та останньому було роз'яснено, що у разі неявки в судове засідання суд розгляне справу за його відсутності. Незважаючи на це, відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про розгляд справи в його відсутність або якщо вказані ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача та позивач в судовому засіданні не заперечували проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв'язку з чим судом 14.03.2014 року на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом позивача та відповідача. Він засвідчує, що відповідач [PERSON] не проживає у будинку свого батька приблизно з 2003 року. Щоб відповідач приїздив до своїх батьків він не бачив. Де зараз знаходиться відповідач йому не відомо. Суд вислухавши позивача, представника позивача, вислухавши пояснення свідка дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовна заява обґрунтована та позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. В судовому засіданні судом було встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Марківської державної нотаріальної контори від 03.04.1992 року та зареєстрованим в реєстрі за №819 та технічним паспортом (а.с.6-9). Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із довідки виданої виконкомом Бондарівської сільської ради Марківського району Луганської області №917 від 08.08.2013 року, [PERSON], 1982 року народження, зареєстрований за адресою [ADDRESS], але фактично не проживає з 2003 року. (а.с.10). Також відповідно Довідки виданої виконкомом Бондарівської сільської ради Марківського району Луганської області №125 від 20.01.2014 року, за адресою Марківський район [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], 1955 року народження, [PERSON], 1955 року народження (дружина), [PERSON], 1982 року народження (син), останній за вказаною адресою не проживає (а.с.42). Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності житловий будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю за своїм міркуванням. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] в спірному житловому приміщенні не проживає понад встановлені законом строки без поважних причин. Домовленості між позивачем та відповідачем про збереження за останнім права користування житловим приміщенням в належному позивачу будинку не було. Оскільки реєстрація відповідача заважає позивачу здійснювати у повній мірі свої права як власнику вказаного домоволодіння, то суд вважає необхідним визнати його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Стосовно вимоги позивача визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою [ADDRESS] з дня вибуття, а саме з 2003 року, суд вважає її необґрунтованою та безпідставною, тому в цій частині позову слід відмовити. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати при зверненні до суду з цим позовом у вигляді судового збору. На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.316, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 150 Житлового кодексу України,

Outcome: partial