Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідачів Першої Київської державної нотаріальної контори, Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. про зняття арешту. Подану заяву обґрунтовує тим, що позивач придбав на електронних торгах трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 06.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. було видано свідоцтво відповідно до ст.. 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст.. 47 Закону України «Про іпотеку», та на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, складеного Телявським М.А . Під час реєстрації права власності на квартиру, було отримано відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, з яких з`ясувалося, що вказана квартира перебуває під обтяженням, обтяжувач Деснянський районний суд м. Києва, реєстратор: Перша Київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ. Приватний виконавець не має можливості скасувати вказаний арешт без окремого рішення суду до компетенції якого належить таке повноваження. Згідно інформації Автоматизованої системи виконавчого провадження, немає відкритого виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості на користь [PERSON] . Позивач, купляючи квартиру на електронних торгах, не був обізнаний щодо існування вказаної заборони, оскільки про це не було вказано під час розміщення лоту. На підставі викладеного, позивач просить зняти арешт з нерухомого майна - квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження № 10716568 від 14.01.2011 року). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2020 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.10.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача та його представника, позовну заяву підтримують у повному обсязі. Сторона відповідача - Перша Київська державна нотаріальна контора, не забезпечила явку представника в судове засідання, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлено належним чином. У своїй заяві, яка направлена до Деснянського районного суду м. Києва, просить здійснювати розгляд справи у відсутність представника, а також не ухвалювати рішення про зобов`язання Першу Київську державну нотаріальну контору вилучати з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт з майна, оскільки відповідно до ст.. 31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться державним реєстратором, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходження відповідного майна. Сторона відповідача - Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. У своєму клопотанні, яке надійшло на адресу Деснянського районного суду м. Києва просить, розгляд справи провести у його відсутність, позовну заяву - задовольнити. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності охороняється законом та його порушення з боку будь-якого державного органу, установи, особи не припустимо. Ст. 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що 23.12.2020 року Деснянським районним судом м. Києва у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики постановлено ухвалу забезпечення позову. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, міститься відомості про обтяження на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2010 року. Реєстраційний номер обтяження № 10716568, 14.01.2011 16:51:00, реєстратор Перша Київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ (а.с.6). Суд звертає увагу на те, що позивач позбавлений можливості звернутися із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, враховуючи положення ч. 1 ст. 158 ЦПК України, а відтак обраний спосіб захисту позивачем не суперечить положенню чинного законодавства України. З письмових матеріалів справи вбачається, що 25.02.2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики Деснянський районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення, про задоволення позовних вимог частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики у розмірі 398917, 26 грн. та судові витрати. При цьому, вказаним рішенням не було вирішено питання щодо вжитих заходів забезпечення позову. Вказане рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили. (а.с.18-19). Як вбачається з письмових матеріалів справи, 10.02.2020 року відбулися електронні торги, переможцем яких став [PERSON] , лот - трикімнатна квартира [ADDRESS] (а.с.11-13). Відповідно до копії акту приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. від 26.02.2020 року, було реалізовано предмет іпотеки при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/2605/2908/2012 від 02.11.2012 року, виданий Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором від 21.08.2006 року у розмірі 102831,75 доларів США, що за курсом НБУ становить 821594,83 грн., а також судовий збір 3219,00 грн. (а.с.9-10). 06.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. видано свідоцтво про те, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з квартири [ADDRESS] (а.с.7), про що також свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Виходячи з викладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна. Оцінюючи усі докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved