Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району про встановлення порядку користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 1979 року зареєстрований та мешкає в квартирі [ADDRESS] . На підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С., 4/25 частини вищевказаної квартири зареєстровано за [PERSON] , 4/25 зареєстровано за [PERSON] та 17/25 частини квартири є власністю Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, що підтверджується технічним паспортом ОП ЗМБТІ. Вказана квартира є трикімнатною, загальною площею 78.11 кв.м., у тому числі 1-а кімната площею 13,15 кв.м., 2-а кімната площею 15,36 кв.м., 3-я кімната площею 20,20 кв.м., коридор площею 10,15 кв.м., коридор площею 3,66 кв.м., кладова площею 1,10 кв.м., кладова площею 1,04 кв.м., кладова площею 1,16 кв.м., кладова площею 1,09 кв.м., кухня площею 6,84 кв.м., ванна площею 3,15 кв.м., вбиральня площею 1,21 кв.м., кімнати у квартирі ізольовані. Позивач займає кімнату, площею 20,20 кв.м., однак відповідачі відмовляються надавати згоду на розподіл особового рахунку. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] , який проживає в кімнаті розміром 13,15 кв.м., зловживає своїм правом власності та порушує права позивача, а саме без його дозволу входить в кімнату, яку займає позивач, чим перешкоджає йому у здійсненні прав співвласника квартири. Оскільки сторони не можуть знайти домовленості щодо спільного використання спірної квартири, а розділити в натурі житлові приміщення квартири з урахуванням часток кожного із співвласників неможливо, позивач просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: у користування позивача виділити житлову кімнату, площею 20,20 кв.м., місця загального користування залишити у спільному користуванні сторін. Ухвалою суду від 25.09.2019 року клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору було задоволено. Ухвалою суду від 25.09.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 07.11.2019 року на адресу суду від позивача надійшов уточнений позов, відповідно до якого позивач просив у користування позивача виділити житлову кімнату, площею 20,20 кв.м., виділити у користування відповідачів житлові кімнати площею 13,15 кв.м. і площеню 15,36 кв.м., в загальному користуванні співвласників квартири залишити коридор площею 10,15 кв.м., коридор площею 3,66 кв.м., кладова площею 1,10 кв.м., кладова площею 1,04 кв.м., кладова площею 1,16 кв.м., кладова площею 1,09 кв.м., кухня площею 6,84 кв.м., ванна площею 3,15 кв.м., вбиральня площею 1,21 кв.м. 18.11.2019 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Котелевської К.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову, на підставах викладених у відзиві. 25.11.2019 року на адресу суду надійшов уточнений позов, згідно з яким [PERSON] просить суд у користування позивача виділити житлову кімнату, площею 13,15 кв.м. у зазначеній квартирі, виділити у користування відповідачів житлову кімнату площею 20,20 кв.м., у загальному користуванні співвласників квартири залишити коридор площею 10,15 кв.м., коридор площею 3,66 кв.м., кладова площею 1,10 кв.м., кладова площею 1,04 кв.м., кладова площею 1,16 кв.м., кладова площею 1,09 кв.м., кухня площею 6,84 кв.м., ванна площею 3,15 кв.м., вбиральня площею 1,21 кв.м. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Кара Ю.М. надали суду письмову заяву, у якій вказали, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] надали суду письмові заяви, відповідно до яких уточнені позовні вимоги визнають в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Представник третьої особи надав суду заяву, в якій вказав, що уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач у справі зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-26/5-3595 від 02.04.2019 року (а.с. 8) та копією паспорта позивача серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області 27.03.1998 року (а.с. 7). На підставі договору дарування від 01.04.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С., зареєстрованого в реєстрі під №963, 4/25 частини вищевказаної квартири зареєстровано за [PERSON] , 4/25 частини - за [PERSON] (а.с. 73-74). 17/25 частини вказаної квартири є власністю Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, що підтверджується технічним паспортом ОП ЗМБТІ (а.с.11-12). Спірна квартира має загальну площу загальною площею 78.11 кв.м., у тому числі 1-а кімната площею 13,15 кв.м., 2-а кімната площею 15,36 кв.м., 3-я кімната площею 20,20 кв.м., коридор площею 10,15 кв.м., коридор площею 3,66 кв.м., комора площею 1,10 кв.м., комора площею 1,04 кв.м., комора площею 1,16 кв.м., кладова площею 1,09 кв.м., кухня площею 6,84 кв.м., ванна кімната площею 3,15 кв.м., вбиральня площею 1,21 кв.м., кімнати у квартирі ізольовані, що підтверджується технічним паспортом ОП ЗМБТІ (а.с.11-12). Позивач займає кімнату, площею 20,20 кв.м., однак оформити домовленість щодо користування квартирою у письмовому вигляді відповідачі відмовляються, тому позивач згідно уточненого позову просить суд виділити житлову кімнату, площею 13,15 кв.м. за позивачем, виділити у користування відповідачів житлову кімнату площею 20,20 кв.м., в загальному користуванні співвласників квартири залишити коридор площею 10,15 кв.м., коридор площею 3,66 кв.м., кладова площею 1,10 кв.м., кладова площею 1,04 кв.м., кладова площею 1,16 кв.м., кладова площею 1,09 кв.м., кухня площею 6,84 кв.м., ванна площею 3,15 кв.м., вбиральня площею 1,21 кв.м. На підставі аналізу наданих позивачем доказів, з урахуванням визнання позову відповідачами, які просять позов задовольнити, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених у позові. Відповідно ч. 1 ст. 316\~ЦК України\~визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ч. 1, 2 та 4\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1\~ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як визначено, згідно\~статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно роз`яснень п. 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року\~квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Стаття 358 ЦК\~регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. За змістом\~статті 358 ЦК України\~первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України\~при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Враховуючи визнання відповідачами позову, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності встановлених обставин і добровільності їх визнання, у зв`язку з чим обставини позову в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4\~ст.\~206 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до роз`яснень п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачами позову, яке не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що доводи позивача знайшли своє підтвердження, а також приймаючи до уваги визнання відповідачами позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у 768,40 гривень, на підставі ст. 540 ЦК України, у рівних частках.

Outcome: approved