Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 871 376 гривень 52 копійки, 3% річних у розмірі 77 636 гривень 07 копійок, інфляційні витрати у розмірі 432 115 гривень 62 копійки. В ході розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги, за заявою про зменшення позовних вимог просив стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 871 757 гривень 20 копійок, 482 562 гривні 03 копійки - проценти за користування позикою, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Мотивуючи позовні вимоги, зазначив, що 22.10.2011 року між сторонами у справі укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти у розмірі 38 068 доларів США та зобов'язувався повернути їх позивачу у термін до 01.05.2012 року, про що складено відповідну розписку. Однак, ані в обумовлений розпискою термін, ані в подальшому, відповідач не повернув позивачу отримані у позику грошові кошти та ухиляється від виконання зазначеного обов'язку, чим порушує права позивача. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи.. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 22.10.2011 року між сторонами у справі укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав у власність від [PERSON] грошові кошти у розмірі 38 068 доларів США та зобов'язувався повернути їх позивачу у термін до 01.05.2012 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується складеною ним особисто 22.102011 року розпискою про отримання грошових коштів. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, позивач зазначає, що відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. На підтвердження свого право на пред'явлення вимоги до відповідача [PERSON] про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем [PERSON] надано суду розписку, складену [PERSON] про отримання грошових коштів від 22.10.2011 року. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Оцінюючи у сукупності вказані вище обставини, враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобов'язання за договором позики, укладеними з позивачем 22.10.2011 року, не повернув суму позики у строки, обумовлені умовами договору, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення боргу за вказаним договором позики підлягають задоволенню, як обґрунтовані. Згідно положень ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд вважає, що також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача проценти в розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки договором позики, укладеним між сторонами не встановлений розмір процентів. Суд погоджується та приймає розрахунок позивача щодо розміру процентів, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки такий розрахунок складено вірно, у зв'язку із чим на користь позивача необхідно стягнути 482 562 гривні 30 копійок процентів за договором позики від 22.10.2011 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошових еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Станом на 28.04.2015 року за офіційної інформацією Національного Банку України, курс гривні по відношенню до долара США встановлений 1 долар США - 22,8985 грн. Таким чином, суми, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складають: 871 757 гривень 20 копійок - заборгованість за договором позики від 22.10.2011 року, 482 562 гривні 30 копійок - проценти за договором позики від 22.10.2011 року. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 3 654,00 грн.

Outcome: approved