Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання договору недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.02.2019 року між ним та відповідачкою було укладеного договір про участь батька у вихованні дітей та порядок спілкування з дітьми, він погодився на підписання договору та визначення місця проживання дітей разом з мамою в м. Києві, виключно для погашення будь-яких конфліктів, які виникли між ними. Після підписання вказаного договору в розмові із сестрою відповідача [PERSON] він дізнався, що відповідач готує документи та планує свій виїзд та вивезення дітей на постійне місце проживання поза межі України. Таким чином, фактично, відповідач не бажає виконувати умови укладеного та оспорюваного договору, бажає позбавлення батька можливості нормального спілкування зі своїми доньками. Про бажання виїзду відповідач не повідомляла позивача до або під час підписання договору. Укладений договір надає можливість відповідачці оформити вивезення дітей поза межі України без згоди батька або у відповідності до рішення суду, наприклад, для оздоровчої поїздки. Відповідач не планує повертатися після виїзду в Україну, бажає, щоб діти проживали поза межами України. Відповідач обманним шляхом, користуючись неправильним сприйняттям фактичної мети укладення договору, сприяла до його волевиявлення на підписання договору, адже договір ним підписано для постійного особистого спілкування з дітьми, а не для подальшого вивезення дітей поза межі України. Відповідач умисно ввела його в оману щодо обставин та виконання умов договору після укладення оспорюваного договору. Просить визнати недійсним договір про участь батька у вихованні дітей та порядок спілкування з дітьми від 20.02.2019 року, завірений приватним нотаріусом Веліковою Н. А., зареєстрований в реєстрі № 249. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Яцюк М.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з?явилася, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному його розгляді, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 20.02.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладеного договір про участь батька у вихованні дітей та порядок спілкування з дітьми, завірений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н. А., зареєстрований в реєстрі № 249. Відповідно до пункту 2 вказаного договору батьки досягли згоди і підписанням цього договору засвідчили своє волевиявлення щодо того, що діти [PERSON] та [PERSON] будуть проживати разом з матір?ю за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 4 зазначеного договору передбачено, що мати гарантує батькові право вільно відвідувати і спілкуватися з дітьми, а також брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дітей. Позивач просить розірвати вказаний договір, оскільки йому стало відомо про те, що його колишня дружина відповідачка планує свій виїзд та вивезення дітей на постійне місце проживання поза межі України. З матеріалів справи вбачається, що з даного приводу [PERSON] звертався із зверненням до Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, яке зареєстроване в журналі єдиного обліку Подільського УП ГУНП у місті Києві за № 100999. На зазначене звернення позивача, Подільське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві надало відповідь, в якій зазначено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зі слів сусідів не проживає. 28.03.2019 року позивач звернувся до Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області із заявою про те що він виявив, що колишня дружина [PERSON] разом з двома спільними дітьми мешкала за адресою [ADDRESS] , вчинила самоправні дії, які виразились в тому, що без попередження батька дітей, в супереч рішення суду, змінила місце проживання та привласнення майно заявника, яке знаходилось за вищевказаною адресою. Відомості про вказаний злочин 29.03.2019 року внесено в ЄРДР № 12019251010001564 за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно приписів ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Частина 1 ст. 229 ЦК України встановлює, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Пунктом 20 цієї ж постанови передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Посилання позивача [PERSON] на той факт, що оспорюваний ним договір укладений внаслідок обману, суд оцінює критично, оскільки, виходячи зі змісту статті 230 ЦК України, умовою кваліфікації недійсності правочину укладеного під впливом обману є встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони договору, яка ввела в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину. Наявність умислу, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Доказів на підтвердження того, що [PERSON] був введений в оману своєю колишньою дружиною [PERSON] суду не надано, отже відсутні підстави вважати, що вказаний правочин був вчинений під впливом обману. Підписання позивачем [PERSON] договору про участь батька у вихованні дітей та порядок спілкування з дітьми від 20.02.2019 року є свідченням його згоди на прийняття всіх умов договору, згідно з якими він погодився на те, що доньки будуть проживати з матір?ю[PERSON] . Більш того, станом на день винесення рішення позивачем не надано відомості щодо кримінального провадження № 12019251010001564 зареєстрованого за заявою [PERSON] з приводу того, що ним виявлено, що його колишня дружина [PERSON] разом з двома спільними дітьми мешкала за адресою [ADDRESS] , вчинила самоправні дії, які виразились в тому, що без попередження батька дітей, в супереч рішення суду, змінила місце проживання та привласнення майно заявника, яке знаходилось за вищевказаною адресою. Наявність даного кримінального провадження без кінцевого його розгляду (вироку суду) не може бути доказом того, що [PERSON] не виконує умови оскаржуваного позивачем договору, та доказом того, що договір про участь батька у вихованні дітей та порядок спілкування з дітьми від 20.02.2019 року був укладений шляхом ведення в обману позивача зі сторони відповідача. Наявність даного договору не позбавляє позивача права на вирішення питання щодо визначення місця проживання дітей, як це передбачено п. 10 даного договору. Крім того, судом встановлено, що позивачем подано позов до Соснівського районного суду м. Черкаси про визначення місця проживання дітей. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним договору про участь батька у вихованні дітей та порядок спілкування з дітьми від 20.02.2019 року, завірений приватним нотаріусом Черкаського міського округу Веліковою Н. А., зареєстрований в реєстрі № 249, оскільки судом в ході розгляду справи не добуто і позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б достеменно свідчили про недійсність договору. На думку суду в задоволенні позову слід відмовити, оскільки він не знайшов свого об`єктивного підтвердження та не грунтується на вимогах закону.

Outcome: dismissed