Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Баришівська зернова компанія» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. У позові вказав, що він згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку є власником земельної ділянки загальною площею 3,2465 га, розташованої на території Войнихівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 06.06.2013 року [PERSON] уклав з ТОВ «Баришівська зернова компанія» договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на 49 років. На думку позивача під час укладення вказаного договору було істотно порушено вимоги законодавства щодо визначення мінімальної орендної плати за користування земельною ділянкою. Так, позивач вказує, що згідно указу Президента України №725/2008 від 19.08.2008 року передбачена орендна плата в розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. На момент укладення договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 103219,08 грн. і за підрахунками позивача орендна плата мала складати не менше 3096,57 грн. на рік, або 151732,05 грн. за 49 років користування земельною ділянкою. Натомість, відповідно до п.11 договору передбачена орендна плата за весь період дії договору в розмірі 23530 грн. Крім того, позивач вказує на те, що в договорі відсутні такі істотні умови, як орендна плата із зазначенням індексації, порядку її перегляду та відповідальності за її несплату. В досудовому порядку врегулювати спірне питання відповідач відмовився. На думку позивача, вищевказаний правочин має бути визнаний недійсним, оскільки його зміст суперечить акту цивільного законодавства - згаданому указу Президента. Позивач прохає суд: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 06.06.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №996, укладений між ним та ТОВ «Баришівська зернова компанія»; стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати в розмірі 1500 грн. Представник відповідача, ТОВ «Баришівська зернова компанія», адвокат [PERSON] направила до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що договір оренди земельної ділянки від 06 червня 2013 року особисто підписаний позивачем. ТОВ «Баришівська зернова компанія» виконало в повному обсязі зобовязання щодо виплати орендної плати. З моменту укладення договору оренди від [PERSON] не надходило жодних заяв про допущення товариством порушень під час укладення договору. Представник відповідача зауважує, що указ Президента України від 19 серпня 2008 року щодо встановлення мінімальної орендної плати, на який посилається позивач, має рекомендаційний характер і в попередній редакції визначав орендну плату в розмірі 1,5 відсотки, і у орендаря немає обовязку ініціювати приведення орендної плати у відповідність до зазначеного указу. Прохає залишити без задоволення подану позовну заяву про визнання недійсним договору оренди землі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно ст.15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Судом встановлено, що 06 червня 2013 року позивач, [PERSON], та Товариство з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» уклали договір оренди земельної ділянки. Згідно вказаного договору [PERSON] передав в оренду товариству належну йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №344438, загальною площею 3,3753 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено на строк 49 років. Пунктом 11 вказаного договору оренди передбачено, що орендна плата вноситься орендарем одноразово за весь період дії договору на протязі трьох днів з моменту державної реєстрації речового права (оренди) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у повному обсязі, що становить 23530 грн., з якої підлягає утриманню до бюджету сума податку з доходів фізичних осіб. Пунктом 40 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та умов цього договору. /а.с.8-10/ Укладений договір оренди посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №996. В день укладення договору оренди також складено акт приймання-передачі земельної ділянки від орендодавця орендарю. Таким чином, в укладеному договорі оренди визначено розмір орендної плати та відповідальність за невиконання або неналежне виконання договору. Відповідно до указу Президент України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» №92/2002 від 02 лютого 2002 року (з наступними змінами) плата за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) не може бути менше: до 01 вересня 2008 року - 1,5% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та з 01 вересня 2008 року - 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). Поступове збільшення цієї плати повинно відбуватися залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Водночас, Указ Президента України від 19 серпня 2008 року № 725 щодо визначення орендної плати в розмірі 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю), має рекомендаційний характер. Невідповідність умови договору щодо розміру орендної плати вказаному положенню указу Президента не є підставою для визнання договору оренди недійсним. Вказана правова позиція висловлена в ухвалі ВСУ № 6-12813св09. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а тому слід встановити, чи дійсно порушуються права позивача у звязку з відсутністю в договорі оренди умов щодо індексації орендної плати, порядку її перегляду, їх істотності, а також слід зясувати в чому саме полягає порушення законних прав позивача. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13. Судом встановлено, що сторонами досягнуто домовленості щодо розміру та порядку внесення орендної плати. Відповідач протягом чотирьох років користувався земельною ділянкою, сплатив обумовлену орендну плату, й доказів того, що [PERSON] не погоджувався з цими умовами оренди та з розміром сплачуваної орендної плати, суду не надано. За таких обставин, відсутність в договорі умови щодо індексації орендної плати та порядку її перегляду не є достатньою підставою для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. При цьому, суд враховує правову позицію ВСУ, сформовану по справі №710/2296/14-ц, згідно якої якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода позивачів з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав.

Outcome: dismissed