Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача посилаючись на те, що його померла мати за життя не завершила оформлення своїх прав відносно земельної ділянки, тому він не може завершити приватизацію земельної ділянки. Позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право на завершення приватизації та одержання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0500 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS], розпочатою [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Виконавчого комітету Обухівської міської ради в судове засідання не з'явився, подав клопотання до суду в якому просив розглядати справу за відсутності представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Обухівської міської ради Обухівського району Київської області № 359 від 25.06.2019 року, [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право приватної власності на земельні ділянки для передачі у приватну власність. Рішенням Обухівської міської ради № 610/26-26-VІІ від 12.10.2017 року, внесено зміни до рішення № 359-41-сесії V від 25.06.2009 року, замінено слова «надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право приватної власності на земельні ділянки для передачі у приватну власність громадянам» на «надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність [PERSON]». [PERSON] розпочала за життя процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,0500 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS], а саме, виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проте за життя не завершила процедуру приватизації земельної ділянки та її державної реєстрації права власності. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], матеріалами спадкової справи. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, входить земельна ділянка загальною площею 0,0500 га - для ведення особистого селянського господарства. Спадкоємцем [PERSON] є син [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи. Судом встановлено, що позивач, у встановлений законом строк, звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку та рекомендував звернутися до суду. У встановленому чинним законодавством порядку оформлення правовстановлюючого документу на нерухоме майно на ім'я померлого не було завершено, що перешкоджає позивачеві реалізувати свої передбачені законодавством права спадкоємця, тому справа щодо невизнаних прав позивача як спадкоємця підлягає судовому розгляду на підставі ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України, ст.ст.15,16 ЦК України. Як вбачається з положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивач є спадкоємцем відносно майна своє матері, у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Таким чином, до спадкоємця (позивача) переходять права й обов'язки спадкодавця в частині завершення процедури оформлення права власності на земельну ділянки, оскільки рішення про виділення цієї ділянки прийнято уповноваженим органом, ніким не оскаржувалось і є чинним. Враховуючи викладене, достатнім і належним способом захисту прав позивач суд вважає визнати за ним право на завершення приватизації та набуття у власність земельної ділянки. Враховуючи той факт що позивач є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину в порядку і в строки передбачені ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, позивач має намір завершити оформлення успадкованих прав на отримання земельної ділянки у власність, суд вважає, що позивач довів у судовому засіданні належними і допустимими доказами своє право на спадщину відносно майнових прав померлої матері, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині доведених позовних вимог. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає позов обґрунтованим, іншого способу (крім судового) захисту своїх прав позивач не має. Таким чином, позов слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved