Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до спільного малого підприємства фірми «Домекс» про визнання договору купівлі продажу автомобіля [NUMBER] №01-08/2013, укладеного між ним та спільним малим підприємством фірмою «Домекс» 21 серпня 2013року, дійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 серпня 2013року уклав із спільним малим підприємством фірмою «Домекс» договір купівлі продажу автомобіля марки «ЗАЗ 110217, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] №01-08/2013, за умовами якого він зобов»язаний був сплатити грошову суму в розмірі 600грн. 21 серпня 2013 року він виконав свої зобов'язання згідно умов укладеного між ними правочину, та оплатив 600грн. відповідачу. В день зарахування коштів на рахунок відповідача, було підписано Акт прийому-передачі автомобіля №1. МРЕВ ДАІ в м.Теребовлі Тернопільської області відмовило йому у здійсненні перереєстрації транспортного засобу, оскільки згідно п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ від 07.09.1998р. серед документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів зазначені нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу транспортних засобів. У зв'язку з цим, він неодноразово звертався в письмовій формі до відповідача з вимогою посвідчити договір нотаріально, однак до сьогоднішнього дня договір не посвідчено, що порушує його право власності . В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з»явились, однак представником подано суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності. При розгляді справи судом встановлено наступне. [PERSON] засновників СМП фірми «Домекс», оформленого протоколом №1/2013 від 26 липня 2013 року, було вирішено надати згоду на відчуження майна легкового автомобіля марки «ЗАЗ 110217, [PERSON], д.н.з. [NUMBER]. Згідно Наказу №1-08 від 12 серпня 2013 року, директор СМП фірми «Домекс» [PERSON] наказав реалізувати вищезгаданий автомобіль за ціною 600 (шістсот) гривень. 21.08.2013року [PERSON] та спільним малим підприємством фірма «Домекс» в особі директора - [PERSON], що діяв на підставі статуту, було підписано Договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ 110217, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами): У6Д11021760420953, номерний знак [NUMBER]. Згідно акту прийому-передачі автомобіля №1 від 21.08.2013р. СМП фірма «Домекс» передала [PERSON] автомобіль [NUMBER], а останній оплатив його вартість, передбачену п.12 договору. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про не обґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгосиінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видасться свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). В обгрунтування позову, сторона позивача посилається на ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, за змістом якої, якщо сторони домовилися щодоусіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Чинним законодавством не встановлено, що договори купівлі-продажу транспортних засобів підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Так, Пленумом ВССУ № 15 від 21.12.2012 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» прийнято відповідне узагальнення в якому була сформульована наступна правова позиція: «підставі частини другої статті 220 ЦК не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню». Між тим, дійсним може бути визнано договір, який потребує нотаріального посвідчення, однак сторона ухиляється від такого посвідчення. Так як договір, визнати який дійсним просить позивач, не потребує нотаріального посвідчення, ч.2 ст.220 ЦК України не може бути застосована. Крім того, укладений між сторонами договір, про дійсність якого заявлено позов не відповідає формі, встановленій для таких договорів наведеною постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, а тому з наведених підстав в задоволенні позову слід відмовити. Так як рішення ухвалено не на користь позивача, відповідно до статті 88 ЦПК України, судові витрати із відповідача не стягуються. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed