Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] «Страхове товариство «Гарантія» про захист прав споживачів, відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами був укладений договір добровільного страхування подорожуючих за кордон №МВ-ПК-0041007. Термін дії договору складав 5 діб з 17.12.2013р. по 17.01.2014р.). За дорученням відповідача інтереси позивача під час перебування за кордоном повинна була захищати асистанська компанія «Смайл Асистанс». Позивач прибув на відпочинок до гірськолижного курорту «Штребське плесо» у Словаччині. 19 грудня 2013р. при санкціонованому спуску по гірськолижній трасі «Штребське плесо», позивач допустив падіння і отримав травми обох колінних суглобів. Перед зверненням до медзакладу він звернувся до медустанови і повідомив про страховий випадок представнику АК «Смайл Асистанс». Останній запропонував медичний заклад «Nemocnica Poprad, з яким, нібито, у даної компанії укладено договір на оплату послуг по обслуговуванню страхових випадків. Позивач чекав у черзі з 23год. 19 грудня 2013р. по 03год. 20 грудня 2013р. При цьому, позивача супроводжувала його дружина, оскільки пересування було можливо лише на спеціальному візку. Після надання меддопомоги, позивач перебував у готельному номері та чекав дати повернення до України. Згодом його було доставлено на територію України у лежачому стані. При поверненні до м. Черкаси, позивач не полишав постійний біль у колінних суглобах, а тому він звернувся до медичного закладу «Медичний центр ім. Святого Пантелеймона», де було виявлено перелом лівого колінного суглобу. Факт перелому підтверджено в 3-й Черкаській міській лікарні. Після повторного огляду та рентгенологічного дослідження, лікарем було накладено гіпс, призначене агресивне лікування, оскільки на той момент у позивача почав розвиватися запалювальний процес. Крім того, позивач вважає, що вина відповідача встановлена і судовим рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 24.12.2014р. у справі №711/9964/14ц, яким визнано неналежним виконання відповідачем умов договору добровільного страхування подорожуючих за кордон. Фактично позивач змушений був терпіти постійний біль та неможливість нормально пересуватися, що спричиняло постійні душевні страждання протягом двох місяців, адже застаріле пошкодження потребувало додаткового лікування та витрат, крім цього, у позивача почали розвиватись запальні процеси. Додатково на позивача було покладено обов»язок самостійно пройти обстеження, витрачати додаткові кошти, відчувати біль при транспортуванні. Також позивач вважає, що уклавши договір страхування, відповідач взяв на себе обов»язок страхування позивача та доручив асистанській компанії організувати необхідну допомогу позивачу. При цьому, асистанська компанія не організувала належним чином меддопомогу позивачеві, що призвело до додаткових витрат позивача на лікування та отримання моральної шкоди. Оскільки асистанська компанія діє від імені та за дорученням відповідача, то останній відповідає за результат наданих послуг. Позивач вважає, що він не отримав належних послуг після настання страхового ризику, що свідчить про неналежне виконання відповідачем умов договору страхування. Отже, на думку позивача, відповідач повинен компенсувати йому моральну шкоду за завдані йому страждання. Так, позивач зазначає, що він став дратівливим, занепокоєним, адже, перебуваючи за кордоном, він отримав певну меддопомогу, але згодом для нього очікувалось повторне лікування та обстеження і почали розвиватись запальні процеси. Все це спричинило труднощі в самообслуговуванні. Після повернення до України, його стан був незадовільний; психологічний стан характеризує як стан внутрішнього перезбудження і пригнічення; він був виснажений, порушена саморегуляція вегетативної нервової системи. Дані травми несли в собі обмеження його свободи дій, пересувань і залежність з боку інших людей. Позивача не полишає почуття зневаги та непорядності з боку відповідача, адже він повинен турбуватися про комфорт та здоров»я відпочиваючих. Таким чином, відповідач допустив неналежне виконання договору добровільного страхування подорожуючих за кордон; з вини відповідача він отримав неналежне лікування та змушений був проходити додатковий медогляд, лікування та витрачати додаткові кошти; через складність травм, він потребував сторонньої допомоги, адже в разі отримання належного лікування в Словаччині, його не потрібно було постійно перевозити та допомагати, рухатися до 3ї Черкаської лікарні, до мед центру, аптеки тощо; для його психоемоційного стану характерна наявність почуття тривоги, дратівливості, занепокоєння, мінливості настроїв. Розмір моральної шкоди позивачем визначено в розмірі 32886грн., тобто 27 мінімальних розмірів зарплати (27х1218грн.). Посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 23 ЦК України, ЗУ «Про страхування», Конвенцію про захист прав людини і основних свобод, практики Європейського суду, ст.ст. 1167, 1192 ЦК України, - позивач просить суд, стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 32886грн. 00коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити. Вважає, що відповідач, взявши на себе обов»язок, - не організував належне виконання умов договору страхування; маючи право на меддопомогу, - відповідач порушив його право на отримання кваліфікованої та належної меддопомоги; не було організоване надання позивачеві комплексу по його медогляду та меддопомоги. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] «Страхове товариство «Гарантія» за довіреністю [PERSON] заперечував проти позовних вимог і просив відмовити у їх задоволенні. Крім того, надано письмові заперечення проти позову. Вважає, що не доведена вина відповідача у спричиненні позивачеві моральної шкоди; медогляд та меддопомогу за кордоном надавав лікар, який і повинен нести відповідальність за якість, наданих ним послуг. Свідок [PERSON] показала, що була на відпочинку за кордоном разом з позивачем. З останнім стався страховий випадок, але страховик не надав належну меддопомогу; в лікарні довго чекали на лікаря, незважаючи, що [PERSON] було погано; приходилось постійно телефонувати до асистентської компанії; за свій рахунок вони доїхали до лікарні і до готелю, перебуваючи за кордоном; не було організовано доставку позивача в Україну на літаку; лікар [PERSON] не вірно встановив діагноз і його послуги були оплачені за рахунок позивача. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що між [PERSON] «Страхове товариство «Гарантія» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування подорожуючих за кордон № МВ-ПК-0041007. Строк дії 5 діб (одноразовий виїзд), а строк дії договору з 17.12.2013р. по 17.01.2014р. Передбачена програма страхування В-Стандарт (п.1.10.2 договору) ліміт страхового відшкодування матеріальних витрат 1тис.грн. За умовами (частина ІІ) договору страхування передбачено, що асистанська компанія діє від імені та за дорученням страховика (в даному випадку [PERSON] «СТ «Гарантія») по організації необхідної допомоги застрахованим особам (в даному випадку [PERSON]В.) та координує їх дії при настанні надзвичайної події та страхового випадку. Також передбачено, що інтереси застрахованої особи під час перебування за кордоном за дорученням СТ «Гарантія» захищає асистанська компанія «Смайл Асистанс». Негайне повідомлення в асистанську компанію перед зверненням до лікаря є обов»язковою умовою для надання застрахованій особі гарантування оплати або відшкодування витрат в разі раптового захворювання або нещасного випадку. Договором передбачено обов»язки страховика: ознайомити страхувальника з умовами та Правилами страхування; протягом 2х робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату у передбачений договором страхування строк та у встановленому порядку (п.п.1.8.1-1.8.1.4 договору). Статтею 1.8.2 договору визначено права страхувальника. Крім того, договором передбачені права та обов»язки страхувальника (п.1.8.3-1.8.4). Відповідно до п.2.3 договору, витрати які відшкодовує страховик визначаються згідно програми страхування (п.1.10 ч. ІІ договору) обраної страхувальником та, яка зазначена в ч. І договору. Пунктом 2.4 договору визначені витрати, які не відшкодовуються страховиком, в т.ч. витрати, які не передбачені договором страхування. Також договором передбачені послуги відповідно до програм страхування і ліміт відповідальності. При цьому, слід звернути увагу, що договором добровільного страхування, укладеним між сторонами по даній справі не передбачено відшкодування моральної шкоди застрахованій особі. Сторони під час розгляду справи не заперечували фактів: отримання 19.12.13р. позивачем травми під час санкціонованого спуску по гірськолижній трасі; звернення його до медзакладу «Nemocnica Poprad»; проведення медичного огляду [PERSON] лікарем [PERSON], здійснення ним рентгенівського дослідження, накладення пов»язок та виписки рахунку на оплату наданих послуг. Також, під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 24.12.2014р. (справа №711/9964/14ц) визнано неналежним виконання [PERSON] «СТ «Гарантія» умов договору добровільного страхування подорожуючих за кордон № М-ПК-0041007; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 929грн. 44коп. та судові витрати. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996р. страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За статтею 4 згаданого Закону, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані: з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Як визначено ч.1 ст. 6 цього Закону, добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Види добровільного страхування визначено у ч.4 статті 6 Закону. Тобто, метою страхування при укладенні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку. Крім того, главою 67 розд. ІІІ Цивільного Кодексу України визначені норми права щодо страхування. Закон України від 12.05.1991р. «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Крім того, відповідно до ст. 4 ч.1 п.5 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в ред. від 19.05.2011р.) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону. Отже, даний Закон дає лише загальні підстави для відповідальності за порушення прав споживачів, але правовідносини, що виникають під час виплат страхових сум за Законом України «Про страхування» на підставі договорів страхування, належать до договірних відносин, а тому, розглядаючи дану цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, - суд вважає, що посилання позивача [PERSON] на те, що відповідачем порушені його права як споживача послуг, - є помилковими. Правовідносини, що існують між сторонами, є зобовязальними. У разі порушення зобовязання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК). Таким чином, суд вважає, що між сторонами по даній справі існують договірні відносини, які врегульовані спеціальним Законом «Про страхування» та ЦК України, норма статті 992 якого не передбачають такого виду відповідальності страховика, як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі. Як вже зазначалось, договором добровільного страхування подорожуючих за кордон № МВ-ПК-0041007 не передбачено можливість відшкодування моральної шкоди. Крім того, як передбачено ст. 23 ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вони є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючивимоги ст. 23 ЦК України, роз»яснення п.3, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, норми права дають підстави вважати, що\~\~під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного\~\~емоційного сприйняття\~\~особою\~\~вчинених стосовно неї\~\~протиправних дій, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття\~\~неспокою, хвилювання, образи,\~\~дискомфорту тощо). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті (ст. 1167ЦК). Зобов»язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягань на інші нематеріальні блага; неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; причинного зв»язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вини заподіювача шкоди. Посилання [PERSON] на рішення суду від 24.12.2014р., яке набрало законної сили і, яким визнано неналежним виконання страховиком [PERSON] «СТ «Гарантія» умов договору добровільного страхування, - є безпідставними, оскільки прийняте рішення стосується інших правовідносин, які виникли між сторонами. Дане рішення не є преюдиційним, відповідно до вимог ст. 61 ЦПК, щодо розгляду даної справи за позовними вимогами про відшкодування позивачеві моральної шкоди. Таким чином, за результатами розгляду справи, з»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, судом не встановлено жодних обставин та об»єктивних даних, які б свідчили про порушення відповідачем [PERSON] акціонерним товариством «СТ «Гарантія» прав чи інтересів позивача [PERSON], внаслідок яких йому було б завдано моральної шкоди, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Судові витрати необхідно компенсувати за рахунок Державного бюджету України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed