Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з вимогами до КВЖРЕП № 16 та виконкому Житомирської міськради, які заявою від 05.02.2014 р. уточнив і остаточно просив визнати дії КВЖРЕП неправомірними в частині нарахування заборгованості за комунальні послуги з утримання квартири. Свою вимогу мотивує тим, що КВЖРЕП протягом десяти останніх років припинив прибирання прибудинкової території, вивезення та утилізацію твердих побутових і негабаритних відходів, обслуговування димовентиляційних каналів. При цьому, одноповерховий, трьохквартирний житловий будинок [ADDRESS] є приватною власністю мешканців будинку і до комунальної власності міста Житомира не належить. Ще у 2004 році мешканці вказаного будинку, а саме: [PERSON], [PERSON] і [PERSON] зверталися з письмовою заявою до керівника КВЖРЕП № 16 з проханням розірвати договори по утриманню будинку, які не поновлялися з 1995 року. Проте, керівництво зазначеної установи відповіді не надало, тоді мешканці будинку звернулися до керівника управління житлово-комунального господарства Житомирської міської ради з аналогічною заявою. 07.05.2004 року на ім'я позивача надійшла письмова відповідь, де зазначено, що для припинення дії договору на обслуговування, який був складений на час приватизації житла, позивачу пропонується звернутись з письмовою заявою до КВЖРЕП №16. Таким чином позивачем припиняється плата КВЖРЕП за обслуговування і на власників квартир поширюються права і обов'язки, передбачені чинним законодавством по оплаті податків та комунальних послуг. При цьому, згідно пункту 36 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.1992 р. № 56, списання приватизованого житла з балансу основної діяльності КВЖРЕП №16 здійснюється на підставі рішень виконкому про передачу квартир (будинків) у власність громадян. Приймаючи до уваги, що співвласники будинку не поновляли укладення договорів з КВЖРЕП, на думку позивача нарахування плати за утримання будинку та прибудинкової території є неправомірним. В судовому засіданні позивач і його представник підтримали заявлену вимогу з наведених у позові підстав. Представники КВЖРЕП та виконкому в суді заявлений позов не визнали і просили у його задоволенні відмовити через безпідставність. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи і перевіривши докази, суд дійшов наступних висновків. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. При цьому власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. В суді прийнято без заперечень, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.9), згідно свідоцтва про право власності на житло № 3426 від 12.07.1993 р. виданого відділом приватизації державного житлового фонду. Згідно п.36 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 р. № 56, що діяв на час виникнення спірних правовідносин (на даний час втратив чинність згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396), державні комунальні підприємства по обслуговуванню та ремонту житлових будинків щомісяця на підставі прийнятих рішень про передачу квартир (будинків) у власність громадян здійснюють списання приватизованого житла з балансу основної діяльності. Відповідно до вимог п.п.1,2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників, згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Це ж передбачено і ст. 360 ЦК України. Крім того, згідно вимог п.5 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених Постановою КМУ №572 від 08.10.1992 р., технічне обслуговування і ремонт елементів житлових будинків і зовнішнього благоустрою, санітарне обслуговування допоміжних приміщень житлових будинків і прибудинкових територій здійснюють на договірній основі з власниками житла або з уповноваженим ними органом відповідні підприємства, які повинні дотримувати вимог цих Правил. Стаття 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» безпосередньо регулює між сторонами правовідносини щодо надання та споживання житлово-комунальних послуг (тобто є спеціальним Законом), яким встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. При цьому, відповідно до ст. 19 цього Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно ст.32 Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно знов таки ж до умов договору. Крім того, ст.ст.21-24 зазначеного Закону ініціатива та обов'язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг лежить на споживачеві. Що також передбачено і ст.29 Закону, в якій крім того зазначено, що у разі якщо балансоутримувач не є виконавцем робіт по обслуговуванню, то він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. Позивач надав суду докази того, що звертався до Житомирської міської ради щодо припинення дій договору на обслуговування квартири. Як зазначено вище саме за п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг має укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Ст.203 ЦК України встановила загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно з ч.3 даної статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.ст.641,642 ЦКУ України пропозицію укласти договір може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття повинна бути повною і безумовною. Судом встановлено, що сторони у даній справі не досягли домовленості щодо укладення договору про утримання будинку та прибудинкової території після приватизації квартири позивачем. Крім того, сумісні власники будинку [ADDRESS], 28 серпня 2007 року складали акт про ненадання КВЖРЕП № 16 послуг по утриманню будинку та прибудинкової території. Згідно ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Приймаючи до уваги, що державні комунальні підприємства по обслуговуванню та ремонту житлових будинків щомісяця на підставі прийнятих рішень про передачу квартир (будинків) у власність громадян повинні здійснювати списання приватизованого житла з балансу основної діяльності, та вимоги позивача до КВЖРЕП про розірвання договору з цих підстав, суд приходить до висновку, що в такому випадку не було дотримано передбачених ст. 203 ЦК України загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлених її ч.3, а саме: волевиявлення сторін. З огляду на викладені обставини, суд дійшов наступного. Фактично, законодавство України дійсно не передбачає, щоб власники приватизованих квартир сплачували квартплату. Водночас, ці власники згідно зі ст. 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Отже, зобов'язані брати участь у витратах, пов'язаних із утриманням усього цього відповідно до своєї частки у будинку. Тобто, власник приватизованого житла має платити не квартплату як таку, а за цільові статті витрат ЖЕКу. Отже, ст. 4 ЦК України каже, що під терміном «квартплата» фактично діє компенсація ЖЕКові витрат на утримання будинку та прибудинкової території. Суд може формально визнати незаконність стягнення квартплати, але малоймовірно в подальшому, що власника приватизованої квартири звільнять від обов'язку вносити певні кошти на утримання будинку та прибудинкової території. Але це вже буде не фіксована квартплата, а покриття конкретних статей витрат ЖЕКу. В такому разі, позивачу [PERSON] слід роз'яснити, що єдиною вимогою може бути перевірка реальних затрат ЖЕКу на утримання конкретного будинку. Для цього слід скласти акти про реальний обсяг та якість надання послуг, якщо ЖЕК своїх обов'язки не виконує взагалі або погано. Таким чином, на виконання вимог ст.21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги відповідач КВЖРЕП-16 зобов'язаний був укласти із споживачем [PERSON] власником квартири договір на надання житлово-комунальних послуг на підставі типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затв. постановою КМУ від 20.05.2009р. №529. Разом з тим, у порушення ст.60 ЦПК України, відповідач не представив договірних відносин між ним та позивачем, і не заперечував наведеного в суді позивачем факту існування таких відносин з його померлим батьком [PERSON] (договір від 16.07.1993 р.). Крім того, в суді не доведено стороною відповідачів, що Житомирською міською радою приймалось рішення про призначення виконавцем послуг по утриманню будинків, споруд та прибудинкової території КВЖРЕП-16, після приватизації співвласниками обслуговуваного житла, по встановленню тарифів. При цьому в матеріалах справи відсутні дані про проведення зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень даного будинку про визначення виконавця послуг КВЖРЕП-16, відповідно до постанови КМУ №529 від 20.05.2009 р., в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, якою був затв. Порядок формування тарифів на послуги по утриманню будинків та споруд і прибудинкових територій. На підставі викладеного, ст.11 ЦК України, ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст.1,16,29,32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004р., Постанови КМУ №572 від 08.10.1992 р.,

Outcome: approved