Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати за ним право власності в порядку спадкування за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON] , який за життя 31.07.2018 року склав нотаріально посвідчений заповіт, за яким усі свої права та обов`язки, які належали йому на час складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів своєму сину - позивачу [PERSON] 02.04.2019 року державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори, [PERSON] , була заведена спадкова справа № 197/2019 щодо майна [PERSON] . За життя [PERSON] був членом ЖБК «Буревісник-1» та 08.07.1972 року він отримав ордер за № Г179417 на право зайняття квартири [ADDRESS] , куди вселився разом з сім`єю. В подальшому КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказану квартиру. 23.06.2020 року постановою державного нотаріуса Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори, [PERSON] , позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки спадкоємець не може надати оформлені належним чином правовстановлюючі документи на квартиру, які підтверджують право власності померлого [PERSON] , а також - з тієї підстави, що право власності на квартиру не зареєстроване за померлим у відповідності до ст. 3 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки за життя спадкодавець не зареєстрував право власності на вказану квартиру, відсутній документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, що позбавляє можливості спадкоємця реалізувати свої спадкові права шляхом отримання свідоцтва про спадщину на квартиру у нотаріуса, що є підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 21.10.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, яку призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні та учасникам справи роз`яснено процесуальна права подати заяви по суті справи і встановлено відповідні строки. 25.11.2020 до суду від представника відповідача Київської міської ради - Фаєра О.І. надійшов відзив, у якому останній просить суд ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства та розглянути справу у відсутність представника КМР. Ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 13.01.2021 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - [PERSON] залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Житлово-будівельний кооператив «Буревісник-1» та витребувано від Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи № 197/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . 15.02.2021 року до суду від Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшли належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 197/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . 15.03.2021 року до суду надійшов лист ЖБК «Буревісник-1», в якому останній повідомляє, що не має відношення до спірної квартири. Інших заяв по суті справи від сторін не надійшло. Ухвалою суду від 19.05.2021 року закінчено підготовче провадження у цій цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та третьої особи. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , за життя, 31.07.2018 року, склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори, Ткач Т.В., та зареєстрований в реєстрі за № 1-672, номер у Спадковому реєстрі: 46694114, за яким усі свої права та обов`язки, які належать йому на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] , який є його рідним сином (а.с. 6, 7-10, 11, 13, 70-71). [INFO] [PERSON] , [INFO] помер у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 12). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Таким чином, позивач, [PERSON] , є спадкоємцем за заповітом після смерті його рідного батька, [PERSON] . В силу ч.ч. 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За приписами ч. 1 ст. 1269, ст. 1270 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, у строк тривалістю шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 06.03.2019 року [PERSON] подав відповідну заяву, посвідчену Казаєвою Н.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 983, про прийняття спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті його батька, [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 60). 02.04.2019 року Десятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справа № 197/2019 року до майна померлого [INFO] [PERSON] , номер у Спадковому реєстрі: 63995184 (а.с. 59-101). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка за даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» була зареєстрована за померлим на праві власності на підставі довідки, виданої ЖБК «Буревісник-1» за № 95 від 10.06.1992р., а також ним був отриманий ордер за № Г179417 на право зайняття квартири [ADDRESS] (а.с. 14-15, 85). [PERSON] , державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори, за результатом розгляду заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , винесено постанову від 23.06.2020 року № 1015/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, оскільки спадкоємець не може надати оформлені належним чином правовстановлювальні документи на квартиру, які підтверджують право власності померлого [PERSON] (а.с. 94, 95). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до правової позиції, що висловлена Верховним Судом України у п. 8 Постанови Пленуму № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок. Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. За матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , відповідно до вимог ст. 1297 Цивільного кодексу України, звернулася до Десятої київської державної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, [PERSON] , однак правовстановлюючий документ на нерухоме майно - квартиру не надав, оскільки за життя спадкодавець не зареєстрував право власності на квартиру. За нормою ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси наділені повноваженнями щодо вчинення нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право власності на спадщину на нерухоме майно, тобто заміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язком, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України). За ч.ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Пунктом 1.4 наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995 року «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» визначалося, що державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів, за рахунок коштів власників нерухомого майна. Таким чином, з викладеного вбачається, що до позивача, [PERSON] , після смерті батька, [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом, перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] , яке він не має змоги оформити відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з тим, що за життя спадкодавець не зареєстрував право власності на квартиру, а отже відсутній документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, що позбавляє позивача можливості набуття права власності на вказаний об`єкт нерухомості у позасудовому порядку. В той же час право власності [PERSON] на вказану квартиру підтверджується матеріалами справи. Зазначене узгоджується із правовою позицією, яку висловив Пленум Верховного Суду України у п. 23 вказаної вище, де роз`яснюється, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та задоволення позову [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Буревісник-1», про визнання права власності в порядку спадкування. На підставі викладеного,

Outcome: approved