Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Радомишльського районного суду з зазначеним позовом, в якому просив суд: встановити нікчемність договору іпотеки №ZREWGK0000000001 від 18.08.2008 року,і свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18.08.2008 року між [PERSON] та відповідачем було укладено кредитний договір №ZREWGK0000000001. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором ПАТ КБ « Приватбанк» і [PERSON] уклали договір іпотеки . Згідно з договором іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 59,00 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що вказаний договір іпотеки повинен бути визнаний судом нікчемним на підставі ст. 224 ЦК України, оскільки договір іпотеки було укладено без дозволу органу опіки і піклування, так як на час укладання договору іпотеки, предметом іпотеки користувалася неповнолітня дитина. В судове засідання позивач не з»явився,надіслав до суду заяву,в якій просить слухати справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Представник [PERSON] в судове засідання не з»явився,про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Представник третьої особи-служби у справах дітей Радомишльської державної адміністрації в судове засідання не з»явився,надіслав до суду заяву,в якій просить слухати справу без його участі. Суд,розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, і не оспорювалося сторонами 18.08.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ « Приватбанк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобов»язався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 151717,00 грн. строком до 18.08.2028 року. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між ПАТ КБ « Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу [PERSON] 18.08.2008 року, реєстровий № 1695 Відповідно до п. 35.3. договору іпотеки в забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться під [ADDRESS]. Згідно з п. 14.9 договору іпотеки договір підписаний Іпотекодавцем добровільно - не під впливом тяжких обставин, загрози, примусу, насильства (морального або фізичного). Іншим членам сім»ї доведено до відома зміст та суть іпотечного договору і правові наслідки для них. При укладанні цього договору Іпотекодавцем враховані інтереси дітей та інших членів сім»ї і осіб, які мають право користування предметом іпотеки. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд визнати нікчемним договір іпотеки на підставі ст. 224 ЦК України, оскільки перед укладанням та посвідченням вказаного договору не було отримано дозволу органу опіки для укладання договору іпотеки, у зв'язку з користуванням житловим будинком, який є предметом іпотеки дитини [PERSON]- [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989р., ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991р. № 789-ХН, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дигинства» кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. Частиною 3 ст. 17 цього ж Закону передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно- гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Згідно з ч. 6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Між тим, як вбачається з матеріалів справи на момент укладення договору іпотеки син [PERSON]- [PERSON], [INFO], незважаючи на те, що він в силу ст. 3 СК України є членом її сім'ї, не мав майнових прав на предмет іпотеки, оскільки не є власником зазначеного майна та не був зареєстрований і не проживав за цією адресою. Згідно із п.40, 96 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України №20/5 від 03 березня 2004р., зареєстрованої у МЮ України 03 березня 2004р. за № 283/8882, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири, а також іншого цінного майна за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів. Оскільки, згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, виданих житлово- експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом встановлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину. Тобто, право користування майном члена сімї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до Форми № 3. Таким чином, згода органу опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується (Лист МЮ України від 25 липня 2006р. №19-50- 556). Як слідує із матеріалів справи, на момент укладення договору іпотеки, дитини зареєстрованої за адресою місцезнаходження предмета іпотеки, не було, його право користування оспорюваним майном шляхом реєстрації за місцем знаходження майна не встановлено. Крім того, перед укладанням кредитного договору, договору іпотеки, ні позивач, ні третя особа - [PERSON] не повідомили ПАТ КБ « Приватбанк», що неповнолітня дитина проживає в житловому будинку, який [PERSON] бажає передати в іпотеку і не намагалася отримати відповідний дозвіл у органу опіки та піклування. Позивач не надав до суду належних та допустимих доказів про , те що неповнолітній [PERSON] постійно проживав в будинку, що є предметом іпотеки на час укладання договору іпотеки, оскільки жоден із документів, що надані суду не складений саме в час укладання оспорюваного договору іпотеки. Крім того, позивач звертаючись до суду з вимогою про визнання нікчемним договору іпотеки в якому він не є стороною, наголошував, що діє на захист прав та інтересів неповнолітнього [PERSON] однак зі змісту вступної частини позову не вбачається, що позивач звертався з вказаним позовом в інтересах дитини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення вимог про визнання недійсним договору іпотеки.

Outcome: dismissed