Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» на його користь 1143,52 долари США за договором банківського вкладу № SAMABWFD0070018590300 від 31 серпня 2016 року; стягнути з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 580 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31 серпня 2015 року між ним та ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» було укладено договір банківського вкладу № SAMABWFD0070018590300 «стандарт 1 мес.», на підставі якого він передає кошти для розміщення на депозитному вкладі під проценти 9% річних. На підставі вказаного договору, він 31 серпня 2015 року вніс на депозитний рахунок 290 доларів США, 02 вересня 2016 року, 01 вересня 2015 року поповнив рахунок на 685 доларів США, а 02 вересня 2015 року на 112,62 доларів США, або усього 1087,62 доларів США, що посвідчується квитанціями банку. На дату подання позовної заяви, сума складу складає, з урахуванням процентів, 1143,52 доларів США. Строк вкладу - 1 місяць. Відповідно до п. 6 договору, якщо після закінчення строку вкладу він не заявляє банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Він звертався до банку з метою забрати свої кошти, але банк безпідставно відмовляє в поверненні коштів. Так, 05 серпня 2016 року він направив на адресу банку письмову заяву, в якій повідомив про своє бажання забрати свої кошти, які знаходяться на депозитному рахунку згідно з договором № SAMABWFD0070018590300 від 31 серпня 2016 року, в сумі 1143,52 доларів США, та не продовжувати дію договору ще на один строк. Направлення цієї заяви відповідачу посвідчується описом поштового вкладення. Незважаючи на це, банк безпідставно відмовляє в повернені вкладу. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що загалом позивачем за спірним договором було покладено на депозитний рахунок 1087,62 долари США, сума відсотків по депозиту складає 55,9 доларів США. При цьому, відповідач не повертає позивачу суму вкладу. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав викладених у запереченні на позовну заяву, долучених до матеріалів справи, просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що їй не відома інформація щодо наявності у позивача заборгованості перед відповідачем, а також їй не відомо чи отримував позивач суму депозиту та відсотки по ньому. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або у іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Частина 1 ст. 633 Цивільного кодексу України дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 2 ст. 633 Цивільного кодексу України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (далі - Положення від 03.12.2003 р. № 516). Згідно ч. 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховим Судом України у постанові суду від 01 червня 2016 року у справі у справі № 2558 цс 15, «Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 2015 року між [PERSON] та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АКЦЕНТ-БАНК» (А-БАНК) було укладено договір № SAMABWFD0070018590300 Вклад «Стандарт на 1 мес.», за умовами якого [PERSON] передає ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» кошти для розміщення на депозитному вкладі. За відомостями за вкладом, вклад «Стандарт на 1 мес.» SAMABWFD0070018590300, оформлено 31 серпня 2015 року строком на 1 місяць до 30 вересня 2015 року включно. Залишок на вкладі на 31 серпня 2015 року складає 290,0 доларів США, на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 9,0% річних, період нарахування процентів за вкладом - 1 місяць. Згідно п. 2.4. Глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03 грудня 2003 року № 516, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, 05 серпня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу (а.с.9). Відповідно до відповіді ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» від 23 серпня 2016 року, позивачу було відмовлено у поверненні вкладу, оскільки у нього існують невиконані боргові зобов'язання за договором у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є банком-партнером ПАТ «А-БАНК». Відповідно до ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. № 516). Згідно з положеннями ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Тобто, внесений позивачем вклад відповідно до укладених договорів є вкладом на вимогу. Отже, банк зобов'язаний повернути вкладнику кошти протягом усього строку дії договору в будь-який момент на його вимогу, при цьому посилання на наявність у позивача заборгованості в іншій фінансовій установі не може слугувати підставою для відмови у видачі депозиту. Відповідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод Європейського суду з прав людини як джерела права. У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі ст. 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку її майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув. Частина 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03.12.2003 року № 516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року № 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Згідно п. 2 договору, нарахування процентів на суму вкладу починається з дня, наступного за днем надходження грошей до банку та здійснюється за кожний календарний день. За день, коли вклад повертається, проценти не нараховуються. Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 6 договору, якщо після закінчення строку вкладу клієнт не заявить банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без його явки в банк. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Як встановлено судом, позивачем було сплачено в якості зарахування коштів по депозиту наступні суми коштів: 31 серпня 2015 року - 290 доларів США, що підтверджується квитанцією від 31 серпня 2015 року, 01 вересня 2015 року - 685 доларів США, що підтверджується квитанцією від 01 вересня 2015 року та 02 вересня 205 року - 112,62 доларів США, що підтверджується квитанцією від 02 вересня 2015 року, зо загалом становить 1087,62 доларів США (а.с.8). При цьому, як встановлено судом та не спростовувалося стороною відповідача, з урахуванням відсоткової ставки та коштів, сплачених в якості вкладу позивачем, загальний розмір відсотків за вкладом становить 55,9 доларів США. Таким чином, враховуючи, що позивачем було виявлено бажання забрати вклад з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», про що він повідомив відповідача в письмовому вигляді, враховуючи беззаперечне право вкладника на отримання вкладу на його першу вимогу, суд вважає відмову відповідача у поверненні вкладу позивачу необґрунтованою та вважає за можливе задовольнити заявлені позивачем вимоги про повернення суми вкладу з урахуванням відсотків у розмірі 1143 доларів США 52 центи. Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову . В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 585 гривень 80 копійок, які були сплачені позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved