Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений) до ТОВ «ОП «Митниця» про стягнення заборгованості по зарплаті. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно із наказом №2-к від 01.06.2012р. позивач був прийнятий на посаду електромонтера до ТОВа, що підтверджується даними трудової книжки. Наказом №144-к від 17.12.2014р. він звільнився з займаної посади за п.5 ст. 36 КЗпП з переведенням до КП «СУБ «Митниця». На протязі останніх місяців роботи в ТОВі, в порушення прав позивача, йому не виплачувалась заробітна плата. За даними довідки від 19.12.2014р. заборгованість станом на 30.11.14р. складає 7078грн. 38коп. У березні 2015р. йому було сплачено в рахунок погашення заборгованості по зарплаті 500грн. 00коп., а тому остаточний розмір боргу по зарплаті становить 6578грн. 38коп. В добровільному порядку відповідач не бажає виплатити позивачеві заробітну плату. Крім того, ухвалою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 13.02.2015р. судовий наказ цього ж суду від 29.12.14р. про стягнення з ТОВа на користь позивача заборгованості по зарплаті в розмірі 7078грн. 38коп. скасовано. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 6578грн. 38коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав уточнені позовні вимоги і просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач ТОВ «ОП «Митниця» не з»явився, надано заяву про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що позивач [PERSON], 1964р. народження, відповідно до наказу №2-к від 01.06.2012р. був прийнятий на посаду електромонтера до ТОВа «ОП «Митниця», що підтверджується даними трудової книжки. Крім того, наказом №144-к від 17.12.2014р. він звільнився з займаної посади за п.5 ст. 36 КЗпП, а 18.12.2-14р. прийнятий на роботу до КП «СУБ «Митниця» на посаду електромонтера в порядку переведення. Сторони по даній справі не оспорюють дані обставини. За даними довідки від 19.12.2014р., виданої директором та головним бухгалтером ТОВ «ОП «Митниця» заборгованість по заробітній платі станом на 30.11.14р. складає 7078грн. 38коп. Між тим, в судовому засіданні позивач зазначив, що у березні 2015р. йому ТОВом було виплачено, в рахунок погашення заборгованості по зарплаті, 500грн. 00коп. Також встановлено, що судовий наказ, виданий Придніпровським райсудом м. Черкаси 29.12.214р., про стягнення заборгованості по зарплаті в розмірі 7078грн. 38коп. з ТОВа «ОП «Митниця» на користь [PERSON], скасований ухвалою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 13.02.2015р. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК). Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного в договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94КЗпП). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 КЗпП). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст. 238КЗпП). Таким чином, з»ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що уточнені позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, а тому необхідно на його користь стягнути з ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Митниця» заборгованість по зарплаті в розмірі 6578грн. 38коп. При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідача про відсутність, як вказує, його вини у несвоєчасному розрахунку з позивачем та відсутність грошових коштів для виплати заробітної плати працівникові з-за невиконання Комунальним підприємством «СУБ «Митниця» Черкаської міської ради договірних зобов»язань, укладених з ТОВом «ОП «Митниця», оскільки такі обставини не звільняють його від обов»язку сплатити заборгованість по зарплаті. До того ж, під час розгляду справи відповідачем не зазначено і судом не встановлено вини [PERSON] як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку при його звільненні. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, необхідно з відповідача стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 243грн. 60коп. На підставі викладеного та,

Outcome: approved