Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Непедівської сільської ради Козятинського району про визнання недійсними і скасування записів в по господарських книгах. В обґрунтування позову вказав, що він був сином [PERSON], яка до дня своєї смерті проживала в житловому будинку № 34 по вул. Польовій в с. Непедівка Козятинського району Вінницької області. 17 березня 1983 року його мати померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №173700, виданого Відділом РАЦС Козятинського МРУЮ Вінницької області 13.04.2010 року. За свого життя, його мати була єдиним членом колгоспу ім. «ХХ з?їзду КПРС» с. Непедівка, Козятинського району, правонаступником якого є СТОВ «Агрофірма Світанок» с. Непедівка, Козятинського району. Після смерті матері, він залишився проживати в її будинку. Згідно запису в погосподарській книзі Непедівської сільської ради Козятинського району № 4, особистий рахунок № 372 за 1983-1985 роки житлового будинку № 34 по вул. Польовій, в с. Непедівка, Козятинського району Вінницької області відноситься до колгоспної суспільної групи господарств, головою двору якого, до дня смерті, тобто, 17 березня 1983 року була його мати. За життя, мати право власності на вищевказане будинковолодіння не оформляла. Після смерті матері він вирішив оформити спадщину і під час збору необхідних документів дізнався, що є головою колгоспного двору після смерті матері, так як проживав разом з нею. Він ніколи не був членом колгоспу і на даний час не являється таким, хоча з 1983 року по 1999 роки періодично працював на різних, роботах в колгоспі ім. «ХХ з?їзду КПРС» с. Непедівка, Козятинського району. Вважає, що сільською радою домогосподарство після смерті його матері, не вірно віднесено до колгоспного типу, оскільки запис Непедівською сільською радою Козятинського району проведений всупереч вимогам Вказівок до веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, які діяли на той час, бо колгоспний двір припинив своє існування зі смертю останнього члена колгоспу його матері з дня її смерті, тобто, 17 березня 1983 року. В будівництві вказаного будинку він ніякої участі не приймав, а добудований він був його батьками, і оскільки він ніколи не був членом колгоспу, в тому числі, і на день смерті своєї матері, то двір втратив статус колгоспного, з дня смерті матері, а тому, з того часу вважається господарством робітників. Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла до 16 грудня 1993 року, двір може мати статус колгоспного за умови, якщо члени двору працюють у колгоспі. У випадку смерті останнього члена колгоспного двору поширюються правила ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена. З огляду на вищевикладене, колгоспний двір припинив своє існування зі смертю останнього члена його матері, і сільська рада мала б внести відповідні зміни до записів в по господарській книзі, а тому, після смерті останнього члена колгоспного двору відкрилася спадщина. Вважає свої права порушеними і просить їх захистити за судовим рішенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і підтвердив обставини викладенні в ньому. Представник відповідача Непедівської сільської ради Козятинського району [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала і суду пояснила, що її попередниця, при внесені оспорюваних позивачем записів у погосподарську книгу, діяла законно, у встановлений на той час спосіб, а тому, підстав для задоволення позову не має. Третіх особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] судовому засіданні позову не визнали і суду пояснили, позивач на протязі багатьох років з 1983 року по 1999 роки, хоча з перервами, однак періодично працював на різних, роботах в колгоспі ім. «ХХ з?їзду КПРС» с. Непедівка, Козятинського району, а тому, і вважався колгоспником, і після смерті його матері він вірно сільською радою був записаний головою колгоспного двору. Представник третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в судовому засіданні дав аналогічні пояснення, що і його довірителі, крім того, вказав, що єдиний доказ, який надав позивач, а саме, довідку зі СТОВ «Агрофірма «Світанок» с. Непедівка № 231 від 28.09.2015 року є не допустимим, а також, позивачем було пропущено трирічний загальний строк позовної давності, і тому, слід відмовити в задоволенні позову з цієї підстави. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні возову слід відмовити. Судом встановлено, що позивач був сином [PERSON], яка до дня своєї смерті проживала в житловому будинку № 34 по вул. Польовій в с. Непедівка Козятинського району Вінницької області. 17 березня 1983 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-АМ №173700, виданого Відділом РАЦС Козятинського МРУЮ Вінницької області 13.04.2010 року. За свого життя, мати позивача була членом колгоспу ім. «ХХ з?їзду КПРС» с. Непедівка, Козятинського району, правонаступником якого є СТОВ «Агрофірма Світанок» с. Непедівка, Козятинського району. Після смерті матері, позивач залишився проживати в її будинку, а також, періодично працював в колгоспі на різних видах робіт. Згідно запису в погосподарській книзі Непедівської сільської ради Козятинського району № 4, особистий рахунок № 372 за 1983-1985 роки житлового будинку № 34 по вул. Польовій, в с. Непедівка, Козятинського району Вінницької області відноситься до колгоспної суспільної групи господарств, головою двору якого, після смерті матері був записаний позивач. За життя, мати позивача право власності на вищевказане будинковолодіння не оформляла. Відповідно ст. 10 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Твердження позивача, що він ніколи не був членом колгоспу, хоча з 1983 року по 1999 роки періодично працював на різних, роботах в колгоспі ім. «ХХ з?їзду КПРС» с. Непедівка, Козятинського району не підтверджуються належними та допустимими доказами. Оскільки відповідь СТОВ «Агрофірма «Світанок» №231 від 28.09.2015 року не можна вважати допустимим доказом, відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України, оскільки СТОВ «Агрофірми «Світанок» хоча є правонаступником колгоспу ім. «ХХ з їзду КПРС» та вправі давати висновки щодо членства окремих осіб в колгоспі, однак з посилання на письмові докази. З відповіді СТОВ «Агрофірми «Світанок» с. Непедівка Козятинського району вбачається, що статут колгоспу ім. «XX з? їзду КПРС», де були зазначені вимоги для членства у колгоспі не зберігся, не має повного списку членів колгоспу, а також, не збереглися інші документи, які б дали можливість дійти висновку, що [PERSON] не був членом колгоспу. Відповідно до ст. 3 КЗпП УРСР праця членів колгоспів регулюється статутами колгоспів, які приймаються на основі і у відповідності з Примірним статутом колгоспу, а також законодавством Союзу РСР і Української РСР, що стосується колгоспів.Тобто, вимоги до членства колгоспу, могли визначатись статутом самого колгоспу, який не був наданий суду. Під час огляду в судовому засіданні погосподарської книги № 4 було встановлено відомості про зміну голови колгоспного двору після смерті матері, в період 1983-1985 роки позивачу - [PERSON] були відомі, оскільки він в сільській раді розписувався про це у погосподарській книзі в графі «голова сім?ї» в присутності секретаря сільської ради, про що свідчать їхні з секретарем підписи. Також, цю обставину підтвердив в судовому засіданні і позивач, який допитувався, як свідок. Тобто, позивач - [PERSON] знав або міг дізнатись про порушення свого права уже у 1983 -1985 році (період внесення записів у погосподарській книзі, що робились після смерті його матері. На момент виникнення правовідносин діяв Цивільний кодекс УРСР 1963 року. Згідно ст. 71 ЦК УРСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлювався в три роки. Ст. 76 ПЦК УРСР 1963 року строк позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перебігу строків позовної дав давності встановлюється законодавством СРСР і ст. 78 і79 ЦК УРСР 1963 року. Ст. 80 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що закінчення строку позовної давності до пред?явлення позову є підставою для відмови в позові якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Однак, позивач не надав будь-яких доказів поважності пропуску строку позовної давності, а тому, в задоволенні позову слід відмовити у зв?язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed