Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на наступні обставини. 12 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 14000 (чотирнадцять тисяч) доларів США, а [PERSON] зобовязався повернути вказану суму коштів позивачу [PERSON] за його першою вимогою. 27 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 24000 (двадцять чотири тисячі) доларів США, а [PERSON] зобовязався повернути вказану суму коштів позивачу [PERSON] за його першою вимогою. Оскільки відповідач не повернув вказані грошові кошти позивачу [PERSON], останній був змушений звернутися до суду з даним позовом про стягнення на його користь з відповідача грошових коштів в гривневому еквіваленті в перерахунку за курсом гривні до долара США станом на момент звернення до суду. У попередньому судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 994\~840,00 гривень. Відповідач у попередньому судовому засіданні визнав позовні вимоги у повному обсязі і не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача вказаної суми. Зазначив, що не повернув своєчасно грошові кошти позивачу через фінансові труднощі. Подав до суду письмову заяву про визнання позову у повному обсязі. Представник відповідача також визнав позовні вимоги у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як визначено у ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено вимоги до форми договору позики, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Матеріалами справи підтверджується факт укладення двох договорів позики між сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] у формі розписок від 12 грудня 2007 року на суму 14000 доларів США та від 27 грудня 2012 року на суму 24000 доларів США. Оригінали вказаних розписок були оглянуті судом в попередньому судовому засіданні. Станом на момент звернення позивача до суду 38\~000 доларів США становили за курсом НБУ (26,18 гривень за 1 долар США) суму у 994 840,00 гривень. У відповідності до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення в попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 174 цього Кодексу. Частиною 4 статті 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки судом встановлено законність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] а визнання останнім позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем. Враховуючи вищевикладене, суд вважає суму основного боргу в розмірі 994 840,00 гривень такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved