Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Жашківського виробничого управління комунального господарства про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 15 липня 2008 року на підставі Наказу № 60-к від 15.07.2008 року Жашківського ВУЖКГ був прийнятий на посаду начальника Жашківського ВУЖКГ. 06 липня 2010 року на підставі наказу №58-к від 06.07.2010 року він був переведений машиністом насосних установок. 29 жовтня 2014 року на підставі Наказу № 152-к, виданого начальником ВУЖКГ [PERSON], його було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності, про що свідчить запис в трудовій книжці позивача від 29 жовтня 2014 року за № 15. З даним наказом [PERSON] був ознайомлений 03 листопада 2014 року та з ним не погодився, про що особисто зазначив під наказом, оскільки посада машиніста насосних установок існує, на ній працює інша людина, отже, фактично ніякого скорочення не відбулося. Також було порушено саму процедуру скорочення, так як про реорганізацію та зміну у виробництві на підприємстві попередили персонально всіх працівників підприємства під розписку 07 серпня 2014 року, а персонально його про звільнення в зв'язку з скороченням чисельності штату ніхто не попереджав. На думку позивача, якщо вважати наказ від 07.08.2014р за №94 попередженням про звільнення, то його повинні були б звільнити 10 жовтня 2014 року, а не 29.10.2014р. Отже, так як він продовжував працювати і наказу про звільнення 10.10.2014р не було, він не міг бути звільненим за ч.1 ст.40 КЗПпУ в зв'язку з тим, що його не було попереджено за два місяці про заплановане звільнення, а попередній наказ втратив свою чинність. Крім тог, позивачем при дослідженні змісту наказу №94 від 07.08.2014 року який видано, як в ньому зазначено, «на основі наказу Жашківського ВУЖКГ №86 від 01.08.2014 року», але ж такого наказу не існувало, а був наказ від 31 липня 2014 року за №86 (який додано до матеріалів справи). До наказу від 31 липня 2014 року додано додаток №1 як список осіб працюючих пенсіонерів. Крім того, були порушення з боку профспілкового комітету, так як його не попереджали про те, що будуть збори профспілкового комітету і що йому потрібно бути там присутнім, що є порушенням, адже подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Керівництвом було позивачеві запропоновано подати заяву до профкому з проханням залишити його на роботі до дня настання ним пенсійного віку, тобто до 01.01.2015 року. Вище вказану заяву він написав, але в змісті заяви не просив її розглядати у його відсутності, так як бажав бути присутнім, але його про це ніхто не повідомив, чим знову ж таки порушили його права як працівника. Отже, на думку позивача його звільнено з роботи незаконно. В зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просить поновити його на роботу та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу згідно чинного законодавства України. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримав в повному обсязі і просив його задовольнити, суду пояснив, що 07 серпня 2014 року було попереджено всіх працівників під розписку про зміни істотних умов праці в Жашківському ВУЖКГ, але не було попереджено особисто працівників, посади яких скорочуються, за два місяці до дня звільнення, про те що буде відбуватися скорочення саме його посади. Пояснив, що було порушено його права як працівника, так як не було запрошено на збори профспілкового комітету на яких розглядалася його заява про звільнення з посади, хоча згідно чинного законодавства його участь є обов'язковою. Скорочення чисельності штату, а саме займаної ним посади, на підприємстві не відбувалося, тому що згідно штатного розпису як працювало вісім осіб, так і на даний час працює вісім, адже на вивільнене ним місце було прийнято на роботу іншого працівника, навіть не з даного підприємства, а з «вулиці». Пояснив, що відбувалося лише скорочення чисельності двірників, так як вони фінансуються з міського бюджету, в зв'язку з недостатнім фінансуванням з міського бюджету було вирішено скоротити їх чисельність, але ж інші посади не фінансуються з міського бюджету. Тому скорочення будь-яких інших посад на підприємстві фактично не відбувалося. Та і взагалі було грубо порушено саму процедуру звільнення в зв'язку з скороченням, яка чітко прописана в трудовому законодавстві. В судовому засіданні представник відповідача Ражева І.В. заявлений позов не визнала та зазначила, що дійсно відбувалося скорочення чисельності, але не штату, а працівників пенсіонерів в зв'язку з недофінансуванням підприємства міською радою. Пояснила, що 07 серпня 2014 року відповідно до наказу №86 від 31.07.2014 року. та згідно рішення профспілкового комітету від 07.08.2014 року №141, Жашківським ВУЖКГ було видано наказ №94 «Про попередження про зміни істотних умов праці Жашківського ВУЖКГ». З згідно даного наказу інспектору з кадрів Поліщук наказано попередити всіх працівників (під розпис) про проведення істотних змін в організації виробництва праці. Визнала, що дійсно на посаді, яку займав позивач, на даний час працює інша особа і навіть не з даного підприємства, а новоприбула. Пояснила, що 08.08.2014 року на ім`я начальника Жашківського ВУЖКГ надійшла колективна заява за підписом працівників каналізаційної дільниці, про виведення зі складу каналізаційної дільниці машиніста насосних установ [PERSON], та відповідно до 2526 КЗпПУ власник у разі скорочення чисельності бригади, звільняє такого працівника. Дана заява не була предметом розгляду на засіданні профспілкового комітету 17.10.20145 року, коли було розглянуто заяву позивача про перенесення звільнення до 01.01.2015 року, але, на думку представника, про неї було відомо і при вирішенні питання про звільнення з посади [PERSON] профспілковим комітетом вона бралася до уваги. Тому вважає, що заявлений позивачем позов не підлягає до задоволення. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON] 15 липня 2008 року на підставі Наказу № 60-к від 15.07.2008 року Жашківського ВУЖКГ, був прийнятий на посаду начальника Жашківського ВУЖКГ, а 06 липня 2010 року на підставі наказу №58-к від 06.07.2010 року, [PERSON] був переведений машиністом насосних установок.(а.с.4-6). Згідно Наказу № 152-к від 29.10.2014 року, виданого начальником ВУЖКГ [PERSON], позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності, про що свідчить запис в трудовій книжці позивача від 29 жовтня 2014 року за № 15 (а.с.7). Пленум Верховного Суду Україні у п.19 своєї Постанови № 9 від 06. 11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з послідуючими змінами) роз'яснив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці… скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Дослідивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що у відповідача за час перебування позивача на посаді машиніста насосних установок не мало місце скорочення чисельності або штату працівників, враховуючи наступне. Відповідно до ст.494КЗпПУкраїни, ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 року №1045-IV роботодавець видає економічно обґрунтований наказ про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис підприємства. У наказі вказує перелік посад, роботи на яких з певних причин не проводитимуться, кількість і категорії працівників, які будуть виключені зі штатного розпису підприємства. При цьому прізвища вивільнюваних працівників не зазначаються. Наказ погоджується з виборним органом первинної профспілкової організації за три місяці до звільнення працівників. Судом установлено, що згідно наказу №86, виданого 31.07.2014 року, в ньому не вказано перелік посад, роботи на яких з певних причин не проводитимуться, кількість і категорії працівників, які будуть виключені зі штатного розпису підприємства та з даним наказом не ознайомлені всі працівники під розпис, а до нього лише додається список працюючих пенсіонерів. Відповідно до ст.ст.492КЗпП України роботодавець видає другий наказ про попередження за два місяці конкретних працівників про можливе їх вивільнення у зв'язку зі скороченням чисельності працівників. Працівників про наступне вивільнення попереджують за два місяці письмово (окремим письмовим повідомленням або під розписку в наказі). Дата відліку двох місяців починається не з дня видачі наказу, а з дня попередження конкретної особи про її звільнення Як установлено судом, що такий наказ не видавався, а позивача не було попереджено письмово про наступне вивільнення. Було видано наказ №94 від 07 серпня 2014 року «Про попередження про зміни істотних умов праці Жашківського ВУЖКГ» та до нього додається список працівників ВУЖКГ для ознайомлення з наказом від 01.08.2014 року №86, яких було ознайомлено з даним наказом під розписку, проте якого числа конкретно кожен працівник ознайомлювався не зазначено. Згідно ч.2 ст..2526 КЗпПУ колектив бригади має право вимагати від власника або уповноваженого нам органу виведення із складу бригади працівників у разі скорочення чисельності бригади. На думку суду, таке звільнення за заявою бригади було б можливе, якби відбувалося скорочення чисельності бригади, однак скорочення чисельності бригади не було. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Слід зазначити, що відповідачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували те, що позивача у справі [PERSON] було звільнено у зв'язку із скороченням чисельності згідно чинного законодавства та без порушення процедури звільнення. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Отже, позивача звільнено без законних підстав, а тому він підлягає поновленню на роботі і йому має бути виплачено відповідачем середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно табелю обліку використання робочого часу за жовтень 2014 року, затвердженого керівником [PERSON] від 29.10.2014 року, позивачеві сплачена заробітна плата по 31 жовтня включно, отже, час вимушеного прогулу позивачеві необхідно рахувати з 01.11.2014 року по день винесення рішення. Як вбачається з довідки №47 від 22.01.2015 року виданої Жашківським ВУЖКГ про доходи за 2014 рік, до дня звільнення заробітна плата позивача склала 30 805,88грн , заробітна плата позивача за передуючі звільненню шість останніх місяці склала 16760 (шістнадцять тисяч сімсот шістдесят) грн. 63 коп, отже, за один місяць середня заробітна плата склала 2793 (дві тисячі сімсот дев`яносто три) грн.. 44 коп ., за один день становить 91 (дев'яносто одну) грн 59 коп Таким чином, на момент розгляду справи 22.01.2015 року вимушений прогул склав 83 дні., тобто, заробітна плата за час вимушеного прогулу становить 7601 (сім тисяч шістсот одну) гривню 97 копійок. Відповідно до п.7 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Стаття 367 ЦПК України передбачає випадки обов'язкового і факультативного негайного виконання рішення суду Так, згідно пп.2 і 4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а також про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Згідно ч.5 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved