Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який у липні 2006 року був розірваний. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю - [PERSON] . За рішенням Зарічного районного суду м. Суми по справі №2-2006/06 з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про що видано виконавчий лист. Позивач зазначає, що цікавився про життя [PERSON] і оскільки після розлучення відповідачка не дозволяла їм не тільки зустрічатися, але й спілкуватися навіть по телефону або через мережу інтернет, то інформацію про сина він дізнавався від їхніх спільних знайомих. Він знав, що син дуже любить грати у футбол, і разом зі своєю футбольною командою вони виїжджали грати за кордон, а для виїзду неповнолітньої дитини відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків. Мабуть для того, щоб він, як батько [PERSON] не чинив перешкоди для виїзду за кордон, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 березня 2011 року по справі №2-888/2011, його було позбавлено батьківських прав стосовно його дитини. Копію вказаного рішення суду він отримав у жовтні 2020 року, про що свідчить відмітка суду на надісланій копії рішення, а саме: «рішення набрало законної сили 29 березня 2011 року», а надіслана йому копія вищевказаного рішення датована 19 жовтня 2020 року. Позивач вказує на те, що він залишився один, без сім`ї, його мати померла, отримав травму голови, став інвалідом, втратив роботу, у нього виникла велика заборгованість зі сплати аліментів, він був у відчаї. Всі ці обставини змусили його звернутися до суду з позовом про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. Зазначає, що йому соромно, що він не знайшов у собі сил підійти до дитини й заговорити з сином, коли зустрівся з ним біля обласного комунального закладу «Сумське обласне бюро судово-медичної експертизи» у м. Суми для відібрання зразків біологічного матеріалу для проведення молекулярно-генетичної експертизи. Він дуже жалкує, що належним чином не піклувався про фізичний та духовний розвиток сина, не приймав участі у його вихованні, йому прикро і соромно, що дитина перебуває на повному утриманні та забезпеченні матері. Зазначає, що від самого сина він не відмовлявся, не ухилявся і не ухиляється від обов`язків батька. Тому вважає, що обставини, які були підставою для позбавлення його батьківських прав змінилися, він веде добропорядний спосіб життя, спиртні напої та наркотичні засоби не вживає, позитивно характеризується за місцем проживання та останнім місцем роботи, має хороші відносини з сусідами, має постійне місце проживання, має можливість та бажання виконувати свої батьківські обов`язки, хоче приймати участь у житті своєї дитини, піклуватися про його фізичний та духовний розвиток, утримувати матеріально, а також сприяти його розвитку та гарному вихованню, у зв`язку з чим просить суд поновити його в батьківських правах Посилаючись на вказані обставини, просить суд , враховуючи, що обставини, які були підставою для позбавлення його батьківських прав, суттєво змінилися, і він має можливість і бажання виконувати батьківські обов`язки відносно своєї дитини, просить суд поновити йому батьківські права відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 липня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи у загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого судового засідання на 20 вересня 2021 року, о 16 год. 00 хв. 12 серпня 2021 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому вказує на те, що вона заперечує проти позову про поновлення батьківських прав в повному обсязі та вважає позовні вимоги необґрунтованими. 18 березня 2011 року Зарічним районним судом м. Суми винесено рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] , стосовно дитини [PERSON] у зв`язку з тим, що в порушення СК України, позивач не піклувався про свого неповнолітнього сина, не турбувався про його виховання, здоров`я та навчання, а дійсно ухилявся від виконання своїх обов`язків. З того часу поведінка позивача по відношенню до дитини не змінилася. Суд про розлучення відбувся 06 липня 2006 року. Це був останній день, коли вони з сином бачили [PERSON] останній раз. Після того він жодного разу не подзвонив, не прийшов до дитини, не подарував жодного подарунку на день народження. З того часу вони не змінювали місце проживання, відповідач знав, де вони проживають і міг прийти до дитини, але за 15 років не намагався цього зробити жодного разу. Він знав номер її мобільного телефону, знав номер стаціонарного домашнього телефону, але жодного разу не подзвонив. Номер телефону вона змінила лише у 2018 році. Також зазначає, що хрещений батько [PERSON] телефонував позивачу та повідомляв, що дитина знаходиться у комі в тяжкому стані. Подія ДТП набула розголосу в Україні, про стан дитини повідомляли у всеукраїнських новинах, коли сина доправили з Білорусії до України. Друзі сина приходили його провідати самі, дізнавшись з новин та лікарень, де він лікується. Позивач не надав жодної копійки на лікування, навіть не сплачував мінімальні аліменти, навпаки через знайомих просив її відмовитися від аліментів. Коли ще жива була мати [PERSON] , то вона в телефонній розмові говорила, що аліменти у мінімальному розмірі на дитину висилає вона, що позивач жодної гривні на сина не дає. Тому, коли у лютому 2016 року вона померла, то аліменти приходити перестали. Після постійних нагадувань виконавчою службою про його обов`язок утримувати дитину, з червня 2019 року він почав сплачувати по 100 грн. на місяць. Позивач пише, що отримав черепно-мозкову травму та має інвалідність 3 групи. З вересня 2017 року він отримує соціальну допомогу по інвалідності. Але у виконавчу службу про отримання якогось доходу в 10-денний строк він знов не повідомив. Влітку 2020 року він випадково обмовився у виконавчій службі, що має статус інваліда 3 групи, після чого виконавець направив виконавчий лист до Городнянського управління соціального захисту, аби з нього утримували кошти на сина. Тому з серпня 2020 року соціальний захист в рахунок аліментів висилає кошти в розмірі 50% від його допомоги, що складає на сьогоднішній день 927, 00 грн., але ці кошти менші, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто менше мінімального розміру аліментів, що встановлено законом (на сьогоднішній день -1255,00 грн.). Після ДТП за 2018-2021 роки сину було виконано 6 операцій (2 операції на мозку, видалення селезінки, двічі прооперовано переламану ногу та виправлення викривлення носової перетинки). Тепер кожні 3 місяці він проходить лікування в стаціонарі, або ж через карантин лікується амбулаторно, що тягне за собою великих матеріальних трат. 17 серпня 2020 року сину встановлено інвалідність. [PERSON] знає про хворобу сина, але жодною копійкою не допомагає, всі витрати по утриманню і лікуванню сина вона несе самостійно. На 01 серпня 2021 року позивач має заборгованість по аліментам 44 347,21 грн. Восени 2020 року [PERSON] подав позов до суду, аби зменшити розмір аліментів з ј від доходу до 1/6. Але ж він не має офіційного доходу. До того ж і так на сьогоднішній день він сплачує аліменти в розмірі меншому, ніж встановлено законодавством. Приймаючи до уваги як стан здоров`я [PERSON] , так і неповнолітньої дитини, а також враховуючи відсутність у нього на утриманні інших дітей, його вік, особу та можливість працевлаштування, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зменшення розміру аліментів. Також в листопаді 2020 року він подав позов про те, що вважає [PERSON] не своїм рідним сином, тому просив виключити відомості про батька з актового запису народження дитини. Як він написав у позовній заяві: «У мене є сумніви стосовно того, що саме я є біологічним батьком [PERSON] , тому вважаю за недоцільне сплачувати гроші на його утримання.» Незважаючи на проведену генетичну експертизу, яка підтвердила на 99,99% його вірогідність батьківства, він настоював на задоволенні свого позову. Все це було зроблено з єдиною метою - уникнути аліментів, що показує небажання позивача утримувати дитину. Доречі, за експертизу він сплатив 7614,00 грн., що видно з ухвали суду про поновлення провадження у справі оспорювання батьківства. На проведенні генетичної експертизи вони - відповідачка, син та [PERSON] - зустрілися через 15 років, і позивач не обмовився з дитиною жодним словом, навіть, не підійшов, що вказує на те, що він не хоче спілкуватися з дитиною. Позивач не змінив своє ставлення до дитини, не намагається дбати про дитину, не хоче утримувати дитину (всіляко намагається уникнути сплати аліментів). Вже 15 років [PERSON] ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами [PERSON] , станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Позивач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються відповідачкою самостійно без участі та підтримки з боку позивача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як продовження ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення позивача до своїх батьківських обов`язків. В грудні 2010 року вона вдруге вийшла заміж, її син сам попросився називати його чоловіка «татом», бо іншого він не пам`ятав (адже рідного батька він останній раз бачив, коли йому було 2 роки). [PERSON] знає, що її чоловік, не є його рідним батьком, але він вважає його саме таким, бо саме він піклується про нього, вчить його всьому, саме він поруч у його найтяжчі дні, саме до нього він звертається по допомогу та ділиться з ним своїми успіхами. На сьогоднішній день сину вже 17 років, тому вона вважає, що думка сина стосовно вирішуваного питання повинна братися судом до уваги. Син категорично проти того, аби якийсь чужий для нього чоловік з`явився у його житті і пред`являв на нього якісь права. У нього є люблячі батьки - і мама, і тато, тому інших він знати не хоче. [PERSON] був позбавлений батьківських прав саме через самовідсторонення від сина. З того часу нічого не змінилося - аліменти не сплачує, з дитиною не спілкується. Вважає, що повертати батьківські права авансом не доцільно. Адже вирішується подальше життя дитини. Спочатку треба виконувати свої обов`язки, а тільки потім повертати собі права. Але своїми останніми діями він показує, що не збирається змінювати свою поведінку та ставлення до дитини. 15 років [PERSON] не намагався спілкуватися з дитиною, а коли залишився самотнім (без батьків, без родини) і в скрутному становищі, то за 2 місяці до повноліття згадав, що як поверне собі права на дитину, то зможе розраховувати на утримання від сина. Тобто дитина все своє свідоме життя не бачила батьківського піклування, а тепер він щось хоче від дитини. Але замість налагоджування з сином зв`язку, він намагається зменшити і так малі аліменти, або ж зовсім відмовитися від дитини. Посилаючись на вказані обставини, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 44-46). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у зазначеній справі та призначено справу до судового розгляду на 19 жовтня 2021 року на 15 год.10 хв. В зазначене судове засідання сторони не з`явилися, від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає, просить суд у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надала суду заяву про розгляд справи без її участі, висновок наданий суду підтримує. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 19 липня 2003 року по 19 липня 2006 року, що встановлено рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 березня 2011 року (а.с. 32). Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10) Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 березня 2011 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.32). З виписного епікризу №11884 від 24 липня 2017 року із медичної карти стаціонарного хворого нейрохірургічного відділення КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» вбачається, що [PERSON] в липні 2017 року отримав черепно-мозкову травму, йому була проведена операція (а.с. 19). [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується первинною довідкою МСЕК про встановлення третьої групи інвалідності з 29 вересня 2017 року на строк до 01 листопада 2018 року. За результатами повторного переогляду 02 листопада 2018 року інвалідність [PERSON] встановлена безтерміново з 01 листопада 2018 року, що підтверджується довідкою Чернігівської травматологічної міжрайонної спеціалізованої МСЕК серії АВБ №064286 від 02 листопада 2018 року (а.с.20). У зв`язку з травмою, [PERSON] проходив курс реабілітації, що підтверджується медичними документами (а.с. 27-29). Характеризуючі дані на [PERSON] є позитивними, що підтверджується копією характеристики ТОВ «Спец Буд Тех Сервіс» та характеристикою з місця проживання (а.с.33, 34). Відповідно до довідки, виданої 03 серпня 2021 року №10848/21 Городнянським відділом державної виконавчої служби, станом на 01 серпня 2021 року заборгованість по виконавчому провадженню №5384547 відносно виконання виконавчого листа №2-2006від 06 липня 2006 року, виданого Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, сплаті аліментів складає 44347,21 грн. (а.с. 64). З матеріалів справи вбачається, що в травні 2018 року син сторін - [PERSON] , 2003 року народження, потрапив у ДТП та отримав тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим проходив лікування та йому було виконано 6 операцій. Ці обставини підтверджуються медичними документами (а.с.48-62). [INFO] сину сторін - [PERSON] , 2003 року народження, встановлено інвалідність, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] про встановлення статусу «дитина з інвалідністю» (а.с. 63). З копії рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2021 року по справі №591/6788/20 вбачається, що [PERSON] звертався з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини; у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с. 65-66). Від Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надійшов висновок про можливість поновлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначається, що з метою підготовки висновку по суті справи, спеціалістом Управління 20 вересня 2021 року перевірені умови проживання неповнолітнього [PERSON] та проведена бесіда з дитиною та його матір`ю, [PERSON] . Зі слів [PERSON] , з батьком неповнолітнього [PERSON] вона розлучилася в липні 2006 року. Це був останній раз, коли батько зустрічався з сином. Після розлучення [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, свідомо не приймав ніякої участі у житті сина та його вихованні. З 2006 року мати та дитина не змінювали місце проживання, але батько за 15 років жодного разу не прийшов до дитини, не намагався з ним зустрітися. В грудні 2010 року мати неповнолітнього [PERSON] вдруге вийшла заміж та змінила прізвище з « [PERSON] » на [PERSON] ». В травні 2018 року неповнолітній [PERSON] потрапив у автомобільну аварію, в результаті якої впав в кому та тривалий час перебував в реанімації у тяжкому стані. Зі слів [PERSON] , вона через спільних знайомих зверталася до батька дитини з проханням надати посильну матеріальну допомогу на лікування сина. [PERSON] жодного разу не прийшов до дитини, не поцікавився станом його здоров`я, не надав жодної допомоги. Замість цього він через спільних знайомих просив відмовитися від аліментів. Слова [PERSON] підтвердив і неповнолітній [PERSON] , [INFO] . Зі слів дитини, [PERSON] протягом багатьох років ніяким чином не намагався поспілкуватися з ним, не вітав зі святами, не дарував подарунків. Неповнолітній [PERSON] не знає про ситуації, в яких мати чинила б перешкоди у спілкуванні батька з ним. Оскільки з 2010 року [PERSON] виховувався вітчимом, з яким у нього склалися гарні сімейні відносини, при отриманні паспорту він виявив бажання змінити прізвище з « [INFO] » на « [INFO] ». Зі слів [PERSON] , протягом його свідомого життя, поруч завжди був вітчим, який завжди підтримував його у складні періоди життя. Станом на 20 вересня 2021 року батько не налагодив з сином сімейних відносин, жодного разу не поспілкувався з ним. Неповнолітній [PERSON] знає, що у нього є біологічний батько, але своїм батьком він вважає вітчима та категорично заперечує щодо поновлення [PERSON] в батьківських правах. Враховуючи те, що [PERSON] в своїй позовній заяві про поновлення в батьківських правах відносно неповнолітнього сина неодноразово наголошував на своє важке матеріальне становище та свою непрацездатність, те, що протягом 15 років він не приймав ніякої участі у житті дитини, не робив спроб змінити своє відношення до дитини та відновити родинні стосунки з сином, подача даного позову може бути розцінена як спроба скористатися правами, визначеними статтями 202 та 203 Сімейного кодексу України. А саме те, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Враховуючи вищевикладене, Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради не вважає за доцільне поновлення [PERSON] у батьківських правах відносно його неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (а.с.99-101). Відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. Під час розгляду справи судом не здобуто доказів, що позивач [PERSON] налагодив сімейні відносини з сином - неповнолітнім [PERSON] , [INFO] . В постанові Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 473/44/20-ц наявний такий правовий висновок. Статтею 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Отже, положення закону визначають необхідність врахування думки дитини при вирішені спорів з питань, які стосуються її життя, в першу чергу, батьками. Наведені положення закону не дають підстав для висновку, що думка дитини повинна бути вислухана тільки судом у залі судового засідання, оскільки самий факт розірвання шлюбу між батьками вже є психотравмуючим фактором для дитини. Присутність дитини під час суперечок батьків також не вливає сприятливо на її психоемоційний стан. Присутність у суді, у судовому засіданні не є комфортним для дітей. Тому, вирішуючи питання про необхідність заслуховування думки дитини саме судом у судовому засіданні, потрібно враховувати обставини кожної конкретної справи, особливості та вік дитини, а також те, чи була заслухана думка дитини органом опіки чи піклування, психологом, чи донесена думка дитини до суду у відповідних документах, та чи є потреба суду особисто заслухати дитину. З висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вбачається, що неповнолітній [PERSON] категорично заперечує щодо поновлення [PERSON] в батьківських правах. Під час судового розгляду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що перестали існувати встановлені в рішенні Зарічного районного суду м. Суми від 18 березня 2011 року про позбавлення позивача батьківських прав обставини, а саме те, що позивач не піклується про свого неповнолітнього сина, не турбується про його виховання, здоров`я та навчання, матеріальної допомоги його утримання не надає. Посилання позивача про наявність позитивних характеристик, незадовільний стан здоров`я та матеріальний стан не вказують на те, що його поведінка з моменту позбавлення батьківських прав по відношенню до сина змінилася. Позивачем не надано доказів на спростування доводів відповідачки про те, що з 2006 року він самоусунувся від виховання сина, та з того часу не здійснював жодних заходів для налагодження стосунків з сином, не цікавився його життям, в тому числі і в період лікування внаслідок отриманої сином травми, не допомагав йому матеріально в добровільному порядку. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що обставини, які були підставою для позбавлення позивача батьківських прав не змінилися, позивач не змінив своє ставлення до дитини, не налагодив з сином сімейних відносин, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про поновлення батьківських прав необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed