Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В позовній заяві позивач вказав, що згідно судового наказу, виданого Чортківським районним судом 07 травня 2018 року, з нього стягнуто аліменти в користь відповідачки на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2018 року і до повноліття дитини. З часу прийняття даного рішення матеріальний стан позивача, з його слів, значно погіршився внаслідок того, що він не працює, має на утриманні матір - пенсіонера та здійснює догляд за вітчимом [PERSON] , інвалідом 2 групи загального захворювання по зору, який є членом його родини. Внаслідок вказаних обставин теперішній матеріальний стан [PERSON] є значно гіршим в порівнянні з тим, що брався до уваги судом при вирішенні питання про стягнення аліментів у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно. Дохід позивача нерегулярний і мінливий, а тому виникає необхідність зменшити розмір аліментів шляхом стягнення їх в твердій грошовій сумі щомісяця, а саме 1300 гривень, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На позовну заяву представником відповідача - адвокатом Дядиком Я. Б. був поданий відзив, згідно якого позов [PERSON] визнано необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки, позивач фактично просить змінити спосіб стягнення аліментів, а не зменшити їх розмір, а відповідно до вимог ст. 181 СК України з позовом про зміну способу стягнення аліментів може звернутися лише одержувач аліментів, а не платник. Крім того вважає, що позивач не вказав жодної підстави, яка передбачена ст. 192 СК України та дозволяє зменшити розмір, сплачуваних ним аліментів. Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що догляд за [PERSON] (вітчимом) потребує додаткових матеріальних витрат. Крім того, погіршилося здоров`я матері [PERSON] , яка з 01.06.2019 року по 10.06.2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Чортківській ЦКРЛ у неврологічному відділенні. Вважає, що вказані обставини є підставою для зменшення розміру аліментів, що відповідає ст. 182 СК України. Представник позивача - адвокат Прислопський В.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Дядик Я.Б. позов не визнають, просять відмовити у його задоволенні. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно судового наказу, виданого Чортківським районним судом 07 травня 2018 року, з [PERSON] стягнуто аліменти в користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2018 року, і до повноліття дитини. Позивач зазначає, що з часу прийняття даного рішення його матеріальний стан значно змінився внаслідок того, що він не працює, має на утриманні матір [PERSON] - пенсіонера та здійснює догляд за [PERSON] - вітчимом, інвалідом 2 групи загального захворювання. Позивач не може працевлаштуватись, стабільного заробітку він не має, проживає зі своєю матір`ю і вітчимом, що стверджується довідкою про склад сім`ї №1300 від 21 травня 2018 року. Разом з тим, згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] отримував пенсію по інвалідності 2 групи загального захворювання до 30 червня 2018 року; згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0504815 від 19.06.2015 року, йому було встановлено другу групу інвалідності загального захворювання по зору, інвалідність встановлена на строк до 1 липня 2018 року. Згідно довідки № 212 від 11.04.2019 року управління соціального захисту населення Чортківської міської ради [PERSON] допомогу по догляду за людиною похилого віку не отримує. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 184 цього ж Кодексу, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Частиною 2 ст. 182 СК України, в редакції яка діє з 08.07.2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 («Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 05.02.2014 року по справі № 6-143цс13. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач в позові зазначає, що у нього змінилося матеріальне становище, оскільки, він не працює, здійснює догляд за вітчимом - інвалідом та матір`ю - пенсіонером. Суд вважає, що вказані обставини не є підставою для зменшення розміру аліментів, так як вони існували і на час винесення судового наказу. Доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували покращення матеріального становища відповідача, позивачем не надано. Тобто, належних та допустимих доказів наявності обставин, визначених ст. 192 СК України, необхідних для зміни розміру аліментів не надано. Судом, також, прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Отже суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позивач працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання сина не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому відмовляє в задоволенні позову. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача.

Outcome: approved