Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 09 грудня 2003 року помер його дід [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, спадковим майном якої є земельна ділянка площею 4,1872 га, розташованої на території Мурафської сільської ради, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІV-ХР №079600. Позивач являється спадкоємцем пятої черги за законом. Також спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом є син спадкодавця [PERSON], який відмовляється від прийняття спадщини, про що ним подана відповідна заява. Інший син спадкодавця, а батько позивача [PERSON] помер 01 листопада 2014 року. Позивач має намір успадкувати майно, оскільки являється спадкоємцем пятої черги за законом, в звязку з чим звернувся до суду з даним позовом та прохає: поновити строк звернення до суду та визнати за позивачем право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, однак представник позивача надав суду заяву про слухання справи у його відсутність та про підтримання позовних вимог [PERSON] Представники відповідачів Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про визнання позову та про слухання справи у відсутність редставника. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 09 грудня 2003 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1- ВЛ № 440036, виданого 16.03.2004 року . Після його смерті відкрилася спадщина, спадковим майном якої є земельна ділянка площею 4,1872 га, розташованої на території Мурафської сільської ради, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІV - ХР №079600. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. По Мурафській сільській раді Краснокутського району Харківської області зареєстрований заповіт від 31 липня 1995 року, згідно якого [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого не складалося і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів своєму сину [PERSON], однак останній він прийняття спадщини відмовився, про що свідчить відповідна заява. Інший син спадкодавця, а батько позивача [PERSON] помер 01 листопада 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №466093, виданого 03 листопада 2014 року виконавчим комітетом Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області. Згідно ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Факт, що позивач [PERSON] являється онуком спадкодавця [PERSON] підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON], копії яких маються в матеріалах справи. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, \~ та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г \~ Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю Серії ІV - ХР №079600, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної на землю за №435. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Також суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо поновлення йому строку на звернення до суду з позовною заявою, оскільки суд вважає, що позивачем строк звернення до суду з позовною заявою пропущено з поважних причин. Окрім цього, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON], як спадкоємець після смерті спадкодавця [PERSON], має законне право на земельну ділянку в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved