Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в обгрунтування якого вказав, що 26.01.2000 року під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] він придбав у відповідача [PERSON] та її чоловіка [PERSON] за договором купівлі-продажу двокімнатну квартиру загальною площею 43,9 кв.м, в тому числі житловою 29,1 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала відповідачу та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 3/69-2425, виданого 26.12.1996 року виробничим обєднанням «Красноармійськвугілля», зареєстрованого у БТІ м.Димитров 20.01.1997 року за реєстр.№ 22. Після передачі ним відповідачу та [PERSON] коштів, обумовлених продажем квартири, в розмірі 500 грн, між ним та останніми було укладений договір, який був зареєстрований на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» 26.01.2000 року за реєстраційним № 452, за умовами якого він набув права власності на вказану квартиру, яке було зареєстровано в Димитровському бюро технічної інвентаризації за № 22 від 03.02.2000 року. За укладення цього договору ним було сплачено державне мито у розмірі, встановленому діючим на той час законодавством. Укладаючи цей договір на регіональній біржі, він був впевнений, що ця угода є дійсною і не потребує нотаріального посвідчення. При укладенні спірного договору і ним і відповідачем були здійснені всі дії та виконані всі умови, спрямовані для укладання правочину. Починаючи з 26.01.2000 року і до теперішнього часу він добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується спірною квартирою за призначенням, протягом більше 15 років доглядає та утримує її, постійно сплачує вартість житлово-комунальних послуг, робить в неї поточний та капітальний ремонт. [PERSON], який був колишнім співвласником та одним із продавців вказаної житлової квартири, помер 29.11.2011 року. Відповідач не має оригіналу правовстановлюючого документу про право приватної власності на спірне майно та не має можливості отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на зазначену нерухомість, оскільки у звязку з відчуженням належної їм квартири на його користь в БТІ м.Димитров анульована реєстрація права спільної власності [PERSON] та відповідача на спірну квартиру, що унеможливлює нотаріальне посвідчення вказаного договору купівлі-продажу. На даний час у нього виникла необхідність розпорядитися спірною квартирою, але зареєстрований товарною біржею договір не посвідчений нотаріусом, а тому, як правовстановлюючий документ, не відповідає вимогам закону. Тому позивач просить визнати за ним право власності на житлову квартиру № 42 у будинку № 22 м-ну «Західний» в м.Мирноград Донецької області за набувальною давністю. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] до суду не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність та про визнання позовних вимог. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 26.01.2000 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач [PERSON] та [PERSON], який помер 29.11.2011 року, продали, а позивач [PERSON], який з 22.06.1995 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], придбав квартиру, що складається з двох жилих кімнат, загальною площею 43,9 кв.м, в тому числі житловою 29,1 кв.м, розташовану за адресою: м.Димитров Донецької області, мікрорайон «Західний», будинок двадцять два, квартира сорок два, за пятсот гривень, сплативши членський внесок. Дана угода була оформлена і зареєстрована на регіональній товарній биржі «Юго-Восток» 26.01.2000 року за реєстраційним № 452, що підтверджується копіями договору, біржового свідоцтва, технічного паспорту на квартиру, свідоцтва про укладення шлюбу подружжя [PERSON], актового запису про смерть [PERSON] (а.с.9, 11, 12, 13-14). Дана квартира належала відповідачу та померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 3/69-2425, виданого 26.12.1996 року виробничим обєднанням «Красноармійськвугілля» м.Димитрова, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації м.Димитров в реєстровій книзі № 10 за реєстровим № 22 від 20.01.1997 року, що підтверджується вказаним свідоцтвом про право власності (а.с.15). 03.02.2009 року придбана позивачем квартира зареєстрована за ним у Димитровському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 10 за реєстровим № 22 стор.129, про що свідчить відповідне реєстраційне посвідчення БТІ (а.с.10). З угоди вбачається, що до її підписання сторони дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу квартири, про що свідчать їх підписи у договорі (а.с.11). Згідно довідки виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 21.06.2016 року відповідач [PERSON] з 2000 року по час надання довідки зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] (а.с.23). Згідно за технічним паспортом за адресою: [ADDRESS], знаходиться житлова квартира загальною площею 43,9 кв.м, у тому числі житловою 29,1 кв.м. У графі власник вказані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] з 23.02.2000 року по теперішній час зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Правовідносини між сторонами щодо укладення договору купівлі-продажу спірної квартири виникли під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст.153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилої квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Нотаріальному посвідченню угоди на цей час перешкоджає смерть одного з продавців [PERSON] Згідно за ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ст.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила про набувальну давність можуть поширюватися також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто відлік цього строку може починатися з 1 січня 2001 року. Відповідно до п.п.13, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом щляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Згідно за ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до інформації Димитровської державної нотаріальної контори від 07.09.2016 року, отриманої на підставі даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №№ 4994938 та 44994958 від 07.09.2016 року, на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], померлого 29.11.2011 року, відкрита спадкова справа приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу [PERSON], заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися. Відповідно до інформації приватного нотаріуса Димитровського міського нотаріального округу [PERSON] від 16.09.2016 року, отриманої на підставі даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №№ 45109791 та 45109701 від 16.09.2016 року, 15.03.2012 року на підставі заяви [PERSON] григорівни вказаним нотаріусом було заведено спадкову справу № 29/2012до майна померлого 29.11.2011 року [PERSON]. 15.03.2012 року [PERSON] бул подана заява про відмову від спадщини до майна померлого [PERSON] 06.06ю2012 року за реєстровим № 1642 на імя [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану на території Новогродівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. Заповіту від імені [PERSON] не посвідчувалось. Отже відповідач [PERSON] є правонаступником свого померлого чоловіка. Інших спадкоємців за законом судом не встановлено. Аналіз досліджених у суді доказів вказує на відкрите, постійне та безперервне володіння позивачем спірною квартирою більше 10 років, а саме: з 2000 року по теперішній час, у яку він вселився після підписання договору купівлі-продажу, який не було нотаріально посвідчено через реєстрацію його на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток». Вказана угода була фактично здійснена, сторонами угоди були виконані вимоги ст.ст.153, 224 ЦК УРСР 1963 року, досягнута згода за всіма істотними умовами договору, продавці були добросовісними власниками відчужуваного ними жилого приміщення, смерть одного з них перешкоджає нотаріальному посвідченню правочину, тобто існує обставина, яка не залежить від волі позивача. Тому з огляду на приведені та досліджені докази суд вважає, що є всі підстави для задоволення вимог позивача щодо набуття ним права власності на спірну квартиру за набувальною давністю. На підставі ст.ст.47, 153, 224, 227 ЦК України 1963 року, ст.344, ст.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,

Outcome: approved