Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає усунути перешкоди у спілкуванні з його малолітнім сином [PERSON], для чого визначити способи його участі у вихованні сина. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 24.02.2012 року ним було укладено шлюб з відповідачкою, який був розірваний рішенням суду від 13.11.2013 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який за згодою сторін залишився проживати разом із матір'ю. Оскільки відповідачка стала перешкоджати позивачу спілкуватися із сином, позивач звернувся до органу опіки та піклування, який своїм рішенням від 20.12.2013 року встановив графік побачення із сином: щосуботи та щонеділі з 9-00 до 12-00, в будні дні з 15-00 до 17-00 за попередньою домовленістю з матір'ю; при цьому, за думкою позивача, не було враховано те, зо з 13-00 до 16-00 дитина звичайно спить, а в 16-00 його потрібно годувати. Крім того, позивач вказав на те, що всупереч рішенню органу опіки та піклування відповідачка продовжила перешкоджати його спілкуванню із дитиною, наприкінці грудня 2013 року - на початку січня 2014 року утаювала його від позивача та його батьків, які доводяться дитині дідом та бабою. З урахуванням цього позивач вимагає визначити способи своєї участі у вихованні сина: побачення з дитиною його та баби з дідом з 9-00 до 12-00 або з 17-00 до 19-00 за місцем проживання дитини; побачення у вихідні дні з 9-00 до 12-00 або з 16-00 до 19-00; після досягнення дворічного віку - перебування на території батька з 17-00 п'ятниці до 19-00 неділі; перебування із батьком, дідусем або бабусею у літній період протягом 30 календарних днів після досягнення дворічного віку; перебування із батьком у день народження дитини з 9-00 до 13-00 або з 9-00 до 19-00 у присутності обох батьків; перебування у батька з 9-00 до 12-00 або з 16-00 до 19-00, а після досягнення шкільного віку - половину зимових канікул на території батька або баби з дідом. Також позивач вимагає заборонити відповідачці приймати одноосібні рішення стосовно важливих питань виховання дитини, зобов'язати її у разі хвороби дитини негайно повідомляти про це, а також в разі її від'їзду без дитини. Під час судового розгляду справи позивач [PERSON] підтримав свої вимоги, просить задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві. Суду позивач пояснив, що після розлучення його колишня дружина стала безпідставно забороняти йому бачитися із дитиною, з приводу чого він змушений був звертатися до служби у справах дітей; при встановленні графіку спілкування із дитиною просить врахувати, що у неї з 13-00 до 16-00 денний сон; вважає дії відповідачки незаконними. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що згідно рішення органу опіки та піклування побачення із дитиною мали відбуватися за попередньою домовленістю з матір'ю, але позивач не намагався домовитися з цього приводу; стверджує, що позивач фактично дитиною не цікавиться, не може її виховувати, а до суду звернувся лише з метою дошкулити їй; просить у позові відмовити. Представник органу опіки та піклування Пазинич В.М. послався на наявність рішення № 4 від 20.12.2013 року, згідно якого встановлений графік побачення позивача із сином: щосуботи та щонеділі з 9-00 до 12-00, в будні дні з 15-00 до 17-00 за попередньою домовленістю з матір'ю; вважає, що способи участі позивача у вихованні сина мають бути визначені саме таким чином. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Так, 24.02.2012 року між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб, який був розірваний рішенням суду від 13.11.2013 року (а.с.9, 20). Від шлюбу позивач та відповідачка мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.19) Сторони також визнали у судовому засіданні, що за спільною згодою дитина після розірвання шлюбу залишилася проживати разом із матір'ю - відповідачкою у справі. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Заперечуючи проти позову, відповідачка [PERSON] не подала суду належних доказів щодо того, що спілкування позивача [PERSON] із сином [PERSON] буде перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Посилання відповідачки на пояснення свідка [PERSON], який нібито може підтвердити неадекватну поведінку позивача відносно дитини, суд вважає некоректними, оскільки ця особа не має повноважень встановлювати такі факти, і як визнала сама відповідачка, не є особою, яка безпосередньо тим чи іншим чином пов'язана із доглядом за дитиною. Згідно ч.1, 2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. (…) Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Враховуючи вік дитини, яка на момент розгляду справи ще не досягла двох років і має велику залежність від матері, з якою постійно проживає, а також пояснення самого позивача щодо графіку сну дитини, суд встановлює способи участі позивача у її вихованні - побачення у робочі дні з 17-00 до 19-00 та у неробочі дні з 10-00 до 12-00 за місцем проживання (перебування) дитини. Вимоги позивача про перебування дитини (після досягнення ним певного віку) на території батька у вихідні дні, у літній період та на зимові свята чи канікули, враховуючи вкрай малий вік дитини, суд вважає передчасними, оскільки у нього на даний момент фізично не може бути даних про стан розвитку дитини у майбутньому. Це не перешкоджає позивачу звертатися із вимогами про зміну встановленого графіку спілкування відповідно до дорослішання та стану розвитку дитини. При цьому суд зауважує, що дворічний вік дитини є явно недостатнім для того, щоб відривати його на тривалий час від матері, з якою він постійно проживає та до якої звик, для спілкування із батьком за її відсутності. Вимоги позивача «заборонити» відповідачці приймати одноосібні рішення стосовно важливих питань виховання дитини, «зобов'язати» її у разі хвороби дитини негайно повідомляти про це, а також в разі її від'їзду без дитини, за своїм змістом дублюють положення ч.1 ст.157 СК України, згідно яких питання виховання дитини вирішується батьками спільно; ці положення закону є імперативними, безпосередньо регулюють спірні правовідносини, і не потребують додаткових судових рішень. Суд не розглядає вимоги позивача, які стосуються спілкування його дитини з бабою та дідом, оскільки ним не надано повноважень на представництво їх інтересів. Зазначені особи, у разі необхідності, мають право самостійно звернутися до суду з приводу захисту своїх прав на спілкування з онуком. На підставі викладеного та

Outcome: partial