Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа- Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, у якому просить зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO] та визначити наступні способи його участі у вихованні сина, а саме: І та ІІІ субота місяця з 14.00 год. до 11.00 год. ранку наступного дня та ІІ та ІV неділя місяця з 09.30 год. до 08.00 год. ранку наступного дня з ночівлею за місцем проживання батька за адресою [ADDRESS] та з обов»язком завести сина в дитячий садочок, а також 1-2 рази на протязі тижня, а саме у вівторок та четвер з 17.00 до 20.30 год., які проводити у відсутності матері [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що після розірвання шлюбу у них із відповідачем виникають непорозуміння щодо його участі у вихованні сина [PERSON],[INFO]. З цього приводу він звернувся до Комісії із захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради, якою було затверджено графік побачень із сином у І-ІІІ суботу місяця з 17.00 до 19.00 год. та ІІ та ІV неділю місяця за домовленістю між батьками, які рекомендовано проводити у присутності матері. Разом з тим, вказаного часу зовсім недостатньо для його участі як батька у вихованні дитини, окрім цього під час побачень у присутності відповідачки між ними часто виникають сварки та суперечки, відповідач провокує його на конфлікти, які негативно впливають на психічний стан дитини. Він не має можливості відвідувати сина у дитячому садочку, оскільки відповідач заборонила вихователями допускати його до дитини. Окрім цього, [PERSON] не дотримується встановленого графіку побачень, ігнорує його телефонні дзвінки з метою домовитись про місце зустрічі та вважає їх втручанням у її особисте життя, з приводу чого зверталась в органи Національної поліції, налаштовує сина проти нього. Позивач вважає, що він має рівні права із матір»ю дитини на спілкування із сином, а їхні систематичні побачення матимуть позитивний вплив на моральне виховання сина, сприятимуть подальшому відновлення та зміцненню родинних відносин. Із врахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подала зустрічний позов про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO] разом із нею, як матір»ю дитини за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що після розірвання шлюбу батько дитини [PERSON] не цікавиться життям сина та не надає майже ніякої допомоги на його утримання, хоча знає про те, що дитина часто хворіє та перебуває на обліку у лікаря психіатра. Коштів, які вона отримує від [PERSON] не вистачає не тільки на лікування чи одяг синові, а навіть на забезпечення його повноцінним харчуванням. На даний час батько дитини проживає разом зі своєю співмешканкою та її дитиною, однак неодноразово погрожував, що забере у неї сина та буде жити із ним сам. Вона працює на посаді помічника вихователя у Тернопільському дошкільному навчальному закладі №27, забезпечена житлом, де створені всі необхідні умови для проживання та виховання сина, в той час як батько дитини [PERSON] проживає в орендованій квартирі із новою сім»єю. Вказала, що їхній син негативно ставиться до батька, оскільки був свідком неодноразового насильства з боку останнього у сім»ї, не бажає з ним бачитись, а після побачень перебуває у збудженому стані, влаштовує істерики та вимагає не водити його на побачення із батьком. Всі ці фактори негативно відображаються на психоемоційному стані сина, який перебуває на обліку у дитячого психіатра, а тому виходячи із інтересів дитини, просить її позов задовольнити та визначити місце проживання сина разом із нею. Позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні первісний позов підтримали та просять його задовольнити у повному обсязі. Зустрічний позов визнали та не заперечили щодо визначення місця проживання сина сторін разом із матір»ю. Вказали, що позивач працює та позитивно характеризується, регулярно сплачує аліменти на утримання сина, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій та бажає приймати участь у вихованні сина. Ініціатором конфліктів, що виникали між сторонами, була відповідач [PERSON] твердження якої про негативний вплив батька на дитину не відповідають дійсності та не підтверджені будь-якими доказами. Відповідач та її представник просять позов [PERSON] задовольнити та визначити місце проживання малолітнього сина сторін [PERSON], [INFO] разом матір»ю дитини за адресою [ADDRESS]. У задоволенні позову [PERSON] просять відмовити, посилаючись на те, що через негативну поведінку останнього у сім»ї син [PERSON] боїться батька та не бажає з ним бачитись і спілкуватись. Вказали, що дитина перебуває на обліку у психіатра та отримує підтримуюче амбулаторне лікування. Під дією психотравмучих факторів стан здоров»я [PERSON] погіршується, а побачення із батьком є для нього травмуючим фактором, викликають страх. Від Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради надійшло клопотання про слухання справи без участі їх представника відповідно до наданого висновку. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснив, що після того як Комісією із захисту прав дитини було встановлено графік побачень із сином, він бачив дитину по суботах на протязі травня-вересня 2016 року, у неділю відповідач не давала йому бачитись із сином, забороняла йти з дитиною а магазин чи на прогулянку, настроювала [PERSON] проти нього, без попереднього повідомлення змінювала місце побачень. Під час побачень відповідач починала із ним сваритись і син відразу ставився до нього негативно. Був випадок, що син не хотів йти до нього на руки і сказав, що так його навчила робити бабуся. В подальшому відповідач сказала, що до рішення суду він дитину бачити не буде. Вказав, що колишня дружина відмовлялась брати від нього кошти на утримання сина, речі, які він купував, не дозволяла йому по черзі оплачувати дитячий садок, а тому він почав надсилати їй кошти поштовими переводами, різними сумами та в різний час, залежно від своїх можливостей. Пояснив, що після розлучення відвідував сина у дитячому садку лише двічі, оскільки вихователі не дають йому бачитись із дитиною, бо вони із відповідачкою розлучені. Вказав, що насильства у сім»ї під час шлюбу не вчиняв. Був випадок, що він приїхав із заробітків і дружина вдарила його пляшкою по голові, після чого його забрали до лікарні. Також були випадки, коли відповідач казала що потрібно піти із сином до лікарні, але одного разу він прийшов, а вона по телефону повідомила, що викликала лікаря додому, іншим разом подзвонила до нього коли він виїхав за місто, а тому не міг повернутись. Вказав, що син ставиться до нього залежно від поведінки матері, коли відповідач поводить себе спокійно-дитина реагує на нього добре, коли мати починає сварку-дитина починає плакати, та реагує на нього негативно. Свідок [PERSON]-батько позивача у судовому засіданні пояснив, що син із невісткою спершу жили із її батьками, потім через конфлікти переїхали жити окремо. Син їздив на заробітки і був випадок, коли він повернувся із Польщі і відповідачка вдарила його пляшкою по голові після чого сина забрали в лікарню, діагностували струс головного мозку. Вказав, що його син після розлучення купував онуку одяг, черевички, костюм, пропонував купити ліки, але відповідач сказала давати їй гроші, вона все купить сама. Пояснив, що після розлучення сторін він із онуком не бачиться, оскільки відповідач була категорично проти його побачень із дитиною, погрожувала, що в такому випадку не дасть дитину батькові. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював разом із [PERSON] Був випадок, коли вони зустрілись у місті і позивач сказав, що має побачення із сином, вони разом чекали на його колишню дружину, але вона так і не привела дитину. Вказав, що знає [PERSON] виключно з позитивної сторони. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є подругою відповідача, часто бувала у неї вдома. Вказала, що у сторін часто виникали конфлікти, позивач сварився із дружиною у присутності сина, висловлювався нецензурною лайкою, дитина плакала. 19.06.2016 року вона разом із відповідачкою та дітьми була у парку ім.. Шевченка, позивач зателефонував, хотів зустрітись, відповідач не заперечила, а через деякий час до неї зателефонували працівники поліції та сказали, що [PERSON] написав заяву, що йому не дають бачитись із сином. Через годину після цього [PERSON] прийшов до них у парк, хотів поцілувати сина, але [PERSON] почав плакати, підбіг до матері, [PERSON] почав сваритись, вимагав, щоб побачення з дитиною відбувались без присутності родичів і друзів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є подругою відповідача. Одного разу вона була свідком як [PERSON] вела сина на зустріч із колишнім чоловіком. Дитина не хотіла бачитись із батьком, коли прийшов [PERSON], син виривався не хотів із ним йти. Бачила, що батько не спілкувався із дитиною, а просто відвів сина на каруселі та весь час розмовляв по телефону. Того ж дня вона бачила сторін у сквері в центрі міста, при цьому [PERSON] сварився, [PERSON] плакав, а мати намагалась його заспокоїти. Потім відповідач сказала їй, що [PERSON] викликав поліцію. Був також випадок коли вони були на прогулянці біля фабрики меблів «Нова», подзвонив позивач сказав, що він в центрі, [PERSON] поїхала з дитиною до центру, однак з»ясувалось, що позивач в цей час поїхав у сквер біля фабрики меблів «Нова», куди викликав поліцію і звинуватив колишню дружиною у перешкоджанні в побаченнях з сином. Також вказала, що зі слів відповідача та її батьків їй відомо, що у позивача були спроби суїциду ще коли [PERSON] була вагітна, а одного разу він вдарив себе пляшкою по голові та сказав, що його спровокувала колишня дружина. Свідок [PERSON] -мати відповідача суду пояснила, що у її доньки та позивача неодноразово виникали конфлікти під час шлюбу. Позивач тричі намагався покінчити життя самогубством. Був випадок, коли донька подзвонила їм в село, плакала, просила приїхати, сказала, що чоловік її побив. Після цього зателефонував позивач, а коли вони повідомили, що приїдуть в Тернопіль передзвонила донька і сказала, що [PERSON] вдарив себе пляшкою про голові. Вони викликати поліцію і зайшли до квартири разом із поліцейськими, після чого її чоловік відвіз зятя в лікарню. Після цього випадку вони водили онука до психотерапевта, бо в дитини почало сіпатись око. Вказала, що під час шлюбу між сторонами у справі неодноразово виникали конфлікти, позивач висловлювався нецензурною лайкою і все це відбувалось у присутності дитини. На даний час дитина не хоче бачитись із батьком, при згадках про нього починає плакати. Свідок [PERSON] -батько відповідача суду пояснив, що під час шлюбу у його доньки неодноразово були скандали із чоловіком. Був випадок коли донька подзвонила, просила приїхати, бо [PERSON] вдарив себе пляшкою по голові. Коли вони із дружиною разом з поліцією зайшли в квартиру, позивач лежав з пляшкою в руках в коридорі. Він тоді возив його до лікарні, забрав гроші, які зять привіз із заробітків і потім віддав їх його батькові. Пояснив, що їхній онук [PERSON] не хоче бачитись із батьком. Свідок [PERSON]-лікар-психіатр поліклінічного відділення ТОККНПЛ у судовому засіданні пояснила, що 21.03.2016 року до неї звернулась відповідач із сином [PERSON], [INFO] зі скаргами на підвищену нервову збудливість, плаксивість, нічні кошмари, крики. Причину захворювання мати пов»язувала із конфліктами у сім»ї, що пов»язані із розлученням та поведінкою батька. Дитині робили енцефалограму, яка підтвердила наявність патології, в результаті чого було призначене амбулаторне лікування. Восени 2017 року вона була запрошена на засідання опікунської ради, де сторонам у справі було запропоновано пройти разом із дитиною психотерапевтичне обстеження. За результатами останньої енцефалограми, що була зроблена у серпні 2017 року було помітно, що стан дитини покращився. Однак, 11.05.2018 року мати дитини знову звернулась до неї зі скаргами на те, що син знову почав погано засинати, став плаксивий. Була зроблена енцефалограма, яка засвідчила наявність патології- ознаки судомної готовності головного мозку, середній поріг збудливості нейронів. У дитини було діагностовано посттравматичний стресовий розлад, розлади засинання та повторно був призначений курс лікування. В ході обстеження встановлено, що дитина доступна контакту, однак проявляє тривожність коли мова заходить про батька. Вказала, що на її думку, на даний час вплив батька на дитину буде негативним, а тому їхні побачення протипоказані та суперечитимуть інтересам дитини. Свідок [PERSON] -суду пояснила, що вона обстежувала [PERSON] як лікар-психотерапевт за направленням Комісії захисту прав дітей з приводу того, що у дитини виникає страх, тривога, відмічаються порушення комунікації. Вказані заняття повинні були відбуватись у присутності обох батьків та дитини, однак хлопчик у присутності батька на контакт взагалі не йшов, а тому було прийнято рішення якийсь час проводити заняття у відсутності батька. [PERSON] приходив із мамою через яку спершу і відбувалось усе їхнє спілкування. За правилами психотерапевт повинен працювати з дитиною наодинці, однак [PERSON] категорично не погоджувався залишатись у кабінеті без матері, тому заняття відбувались у її присутності, лише під кінець терапевтичної роботи мати виходила в коридор. Ці заняття тривали до року часу, позивач приймав у них участь опосередковано, був присутній до 4-х разів. Вказала, що на її думку, на даний час побачення із батьком можуть негативно впливати на психоемоційний стан дитини, дитина може знову втратити довіру, якщо батько не змінить свою поведінку та не налагодить контакт із сином. Малолітня дитина [PERSON] у судовому засіданні вказав, що він не хоче зустрічатись із татом, бо він пляшкою розбив собі голову, а мама тоді викликала швидку допомогу і поліцію. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.02.2012 року, який розірвано згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.03.2016 року. У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 03.10.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Після розірвання шлюбу малолітній син сторін залишився проживати разом із матір»ю [PERSON] за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім»ї №1427, виданою ПП «Тернопількомсервіс» 16.05.2016 року. 15.11.2018 року відповідач вдруге зареєструвала шлюб та змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Як встановлено судом, після припинення подружніх стосунків у сторін виникають непорозуміння щодо участі батька у вихованні дитини та у добровільному порядку ними не досягнуто згоди щодо способів участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні із малолітнім сином. Як вбачається із долучених до матеріалів справи медичних виписок, довідки ТОККПНЛ №03-7/4150 від 03.11.2016 року малолітня дитина [PERSON], [INFO] перебуває на «Д» обліку у дитячого лікаря-психіатра амбулаторно-поліклінічного відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні з 21.03.2016 року та отримує підтримуюче амбулаторне лікування із регулярним проведенням енцефалограм. За результатами проведених обстежень зафіксовані ознаки судомної готовності головного мозку, високий поріг збудливості нейронів. Дитина потребує дотримання режиму дня та відпочинку, обмеження зовнішніх негативних подразників, які призводять до погіршення стану дитини. У психолого-педагогічній характеристиці, виданій Тернопільським ДНЗ №22 05.07.2016 року за №31 зазначено, що [PERSON], 29.09.2012 року відвідував І молодшу групу №2. Дитина загально розумово розвинена, організована, має необхідні навички. [PERSON] постійно приводила та забирала із садочка мати, яка добре відноситься до сина та піклується про нього. Батько дитини приходив за сином двічі разом із матір»ю. У відповідності до педагогічної характеристики на вихованця ТДНЗ №27 [PERSON], за час перебування дитини у дошкільному навчальному закладі батько жодного разу його не відвідував. [PERSON] болісно реагує на слово «тато», нервується, у розповідях про свою сім»ю намагається уникнути бесіди про батька, зазначає, що тато із ним не живе, при цьому охоче розповідає про маму та дідуся. З долучених відповідачем висновків та повідомлень органу Національної поліції від 15.02.2016 року, 27.02.2016 року, 11.06.2016 року вбачається, що Тернопільським ВП ГУНП в Тернопільській області проводились перевірки за зверненням [PERSON].) щодо противної поведінки її чоловіка [PERSON], який ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Також було проведено перевірку за звернення батька відповідача [PERSON] від 06.06.2016 року щодо погроз його доньці, які надходять від колишнього зятя [PERSON] по телефону. За результатами вказаних звернень із [PERSON] було проведено профілактичні бесіди. Як вбачається із долучених позивачем висновків та повідомлень органу Національної поліції від 21.06.2016 року, 01.10.2016 року, 07.10.2016 року Тернопільським ВП ГУНП в Тернопільській області проводились перевірки за зверненням [PERSON] з приводу того, що його колишня дружина [PERSON] перешкоджає йому у побаченнях із сином [PERSON],[INFO] та не дотримується графіку побачень, встановленого рішенням Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради. За результатами вказаних перевірок встановлено, що в діях матері дитини відсутній склад адміністративного правопорушення, про що складені відповідні висновки. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості . У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Статтею 157 Сімейного Кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно вимог ст.ст.7,155 СК України дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 159 СК України та ст.15 ч.3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. За змістом ч.ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради 31.03.2017 року дитячий психіатр [PERSON] повідомила, що дитина [PERSON] перебуває на «Д» обліку у дитячого психіатра, дитина налякана, боязлива, отримує підтримуюче амбулаторне лікування, проводяться енцефалограми які показують, що стан дитини погіршується під дією психотравмучих факторів у зв»язку із чим рекомендовано тимчасово припинити спілкування [PERSON] із батьком. У відповідності до рішення Комісії з питань захисту прав дитини №90 від 31.03.2017 року [PERSON], [PERSON] рекомендовано відвідати психотерапевтичні сеанси в ТМДКЛ для налагодження контакту батька з дитиною [PERSON]. Як вбачається із висновку Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету №16 від 10.01.2018 року «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні із нею» на засіданні комісії встановлено, що [PERSON] жодного разу не приходив у дошкільний навчальний заклад №27, який відвідує його син [PERSON], [INFO]. Дитину приводить та забирає із садочку мати, яка також відвідує батьківські збори та вносить оплату. [PERSON] прихильний до матері. Батько розвитком та успішністю сина не цікавився. З пояснень лікаря-психіатра [PERSON] встановлено, що з дитиною та батьками проводились бесіди та консультативні зустрічі з метою налагодження психологічного стану дитини та контакту між батьком і сином. З боку батька прослідковується певна байдужість у спілкуванні і налагодженні контакту із сином У дитини є страх та недовіра до батька,а тому лікарем рекомендовано проводити побачення тільки у присутності матері та без ночівлі за місцем проживання батька. Вказаним висновком рекомендовано визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом із матір»ю [PERSON] за адресою [ADDRESS], де є усі необхідні умови для проживання дитини. Батькові дитини [PERSON] рекомендовано здійснювати свою участь у вихованні сина відповідно до графіку спілкування у І-ІІІ суботу місяця з 17.00 год. до 19.00 год. та ІІ-ІV неділю місяця з 12.00 год. до 13.00 год. у присутності матері. В ході розгляду справи судом не встановлено передбачених законом, обмежень права позивача на спілкування із малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Як вбачається із службової характеристики та довідки ПП «Меркурій-Вест» від 01.11.2016 року [PERSON] працює на посаді армувальника та отримує стабільну заробітну плату, дисциплінований та позитивно характеризується. Позивач регулярно сплачує аліменти на утримання сина, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії квитанцій на поштові перекази, цікавиться життям дитини та бажає приймати участь у його вихованні, оздоровленні та розвитку. Відповідачем не представлено суду будь-яких доказів, які свідчать про те, що спілкування із батьком спричиняє негативний вплив на стан здоров»я та психіку дитини. При цьому суд враховує те, що на протязі останнього періоду часу позивач із сином не спілкується, а тому підстав стверджувати про те, що погіршення стану здоров»я дитини, яке зі слів лікаря-психіатра [PERSON] мало місце травні 2018 року, було викликане впливом чи поведінкою батька у суду немає. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що участь позивача [PERSON] у вихованні малолітнього сина є його правом та обов'язком, враховуючи особу позивача, інтереси дитини, пропозиції Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, заслухавши думку малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та лікар-психіатра [PERSON], суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, шляхом встановлення позивачу графіка побачень із малолітнім сином [PERSON], [INFO], які проводити у запропоновані органом опіки та піклування дні, години та в обов»язковій присутності матері дитини [PERSON] При цьому, враховуючи особливості розвитку та стан здоров»я сина сторін, суд вважає, що у задоволенні решти позовних вимог [PERSON] слід відмовити, з метою забезпечення максимально комфортних умов для дитини під час спілкування із батьком та зведення до мінімуму будь-яких психотравмуючих факторів, що можуть негативно вплинути на стан здоров»я та самопочуття дитини. При вирішенні зустрічного позову [PERSON] суд враховує те, що після розлучення син сторін у справі залишився проживати разом із матір»ю за адресою [ADDRESS], де має окрему кімнату, обладнану усім необхідним до повноцінного проживання та розвитку. Мати дитини [PERSON] має постійне місце праці, опікується сином, займається його лікуванням і дитина прихильна до неї. Службою у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради рекомендовано визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом із матір»ю і батько дитини не заперечує щодо цього. Відповідно до ч.2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Зважаючи на встановлені обставини справи, враховуючи висновок органу опіки та піклування суд приходить до переконання про підставність та обґрунтованість заявленого [PERSON] зустрічного позову та вважає, що він підлягає до задоволення шляхом визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом із матір»ю [PERSON] за місцем її проживання та реєстрації за адресою [ADDRESS], що повністю відповідатиме інтересам дитини. В силу ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача, а тому з [PERSON] слід стягнути в користь позивача 640 грн. сплаченого судового збору, а з [PERSON] слід стягнути 640 грн. судового збору в користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial