Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відокремленого Підрозділу «Шахта «Комсомольська» Державного підприємства «Антрацит» про припинення трудового договору, в якому вказав, що 21 лютого 2005 року між ним та відповідачем був укладений трудовий договір на виконання робіт прохідника, про що зроблений відповідний запис у трудову книжку. У серпні 2014 року у зв'язку із проведенням АТО позивач змушений був поїхати з постійного місця проживання з м.Антрацит, не припинивши трудові правовідносини у передбаченому ст.38 КЗпП України порядку. На теперішній час відповідач зареєстрований в м.Дружківка та позивач формально вважається таким, що перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем, що на його думку порушує його право на працевлаштування на іншу роботу. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзиву на позов, а також заяв чи клопотань від відповідача до суду у встановлений законом термін не надійшло, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ч.2 ст.280 ЦПК України, скільки позивач не заперечив проти такого порядку вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. Встановлено, що [PERSON] на підставі наказу №35-ок від 21.02.2005 року, був прийнятий на посаду прохідника з повним робочим днем до ВП «Шахта «Комсомольська» ДП «Антрацит», про що у його трудовій книжці [NUMBER] було зроблено відповідний запис (а.с.11). Відповідно до довідки позивач перебував у відпустці до 04.08.2014 року включно (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Позивач намагався звертатися з заявою про звільнення за власним бажанням з 04.08.2014 року до підприємства на якому працював у м.Антрацит (тимчасово окупована територія), однак йому було відмовлено, та роз'яснено, що підприємство, до якого він звернувся не є правонаступником ВП «Шахта «Комсомольська» ДП «Антрацит» тому процедуру звільнення не можливо провести (а.с.14). Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, громадських формувань, зробленого станом на 29.11.2017 року Відокремлений Підрозділ «Шахта «Комсомольська» Державного підприємства «Антрацит» ЄДРПОУ: 26403020 зареєстрована за адресою: Донецька область, м.Дружківка, вулиця Радченко, будинок 60 офіс 24, тобто є відомості про перереєстрацію та переміщення ВП «Шахта «Комсомольська» ДП «Антрацит» на територію, підконтрольну державній владі України (а.с.29-31). Із позову вбачається, що у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області, позивач був змушений покинути своє постійне місце проживання в м.Антрацит. На даний час він позбавлений можливості продовжувати роботу в ВП «Шахта «Комсомольська» ДП «Антрацит», а також розірвати трудовий договір за місцем свого працевлаштування. Згідно Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями» за №254-III від 17 березня 2015 року, тимчасово окупованими територіями визнано окремі райони, міста,селища і села Донецької та Луганської областей. Відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м.Антрацит відноситься до населених пунктів, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Рішенням національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» від 04.11.2014 року, введеним в дію Указом Президента № 875/2014 від 14.11.2014 року, вирішено, зокрема, Кабінету Міністрів України ужити заходів щодо: припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв; евакуації працівників (за їх згодою); вивезення в разі можливості майна та документації; переведення державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування з окремих територій у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях на роботу в іншу місцевість. Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити: до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Враховуючи, що Відокремлений Підрозділ «Шахта «Комсомольська» Державного підприємства «Антрацит» не перемістився, а лише перереєструвався на підконтрольній українській владі території, не організували безпечні умови для праці, у позивача не має можливості продовжувати працювати за трудовим договором. Відповідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Враховуючи викладене, що на теперішній час у позивача немає можливості звільнитись у встановленому законодавством порядку, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача про припинення трудових відносин з Відокремленим Підрозділом «Шахта «Комсомольська» Державного Підприємства «Антрацит». При цьому суд виходить з того, що не вирішення питання про звільнення позивача є порушенням його прав щодо вільного вибору праці. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved