Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та визнання права власності на нерухоме майно в спільному майні подружжя. \~ \~ \~ \~Представник позивача позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 березня 2018 року помер [PERSON], який на імя позивача залишив заповіт від 24.09.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 20, яким, житловий будинок та присадибну земельну ділянку, що знаходяться за адресою: с. Грушеве, вул. Центральна, 25, Томаківського району Дніпропетровської області, заповідав позивачу [PERSON], 04.06.1989 р. н. Позивач прийняв в користування нерухоме майно: житловий будинок з будівлями та спорудами, належний спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 01 лютого 1962 року, зареєстрованого відповідно до положень ст. 227 ЦК УРСР у Володимирівській сільській раді Томаківського району Дніпропетровської області, зареєстрований в Книзі запису нотаріальних дій за № 2 та присадибну земельну ділянку, на якій розташований будинок, загальною площею 0,25, належну спадкодавцю підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ДП Тм № 003423. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Приватний нотаріус відмовив йому в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку в зазначеному нерухомому майні, так як правовстановлюючий документ на житловий будинок договір купівлі-продажу не має підпису видавника та відсутня інформація щодо реєстрації права власності, що підтверджується відповідним листом від 03.12.2018 року за № Д-8/02-17. Відповідачем по справі є [PERSON], яка доводиться спадкодавцю дружиною та відповідно є співвласником житлового будинку, як спільного майна подружжя. Приватний нотаріус відмовив їй в оформленні права власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя, в зазначеному нерухомому майні, так як правовстановлюючий документ на житловий будинок договір купівлі-продажу не має підпису видавника та відсутня інформація щодо реєстрації права власності, що підтверджується відповідним листом від 03.12.2018 року за № Д-9/02-17. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. \~ \~ \~ \~ Представник позивача в судове засідання не з'явився, при цьому подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з'явилася, але подала до суду також заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому зазначено, що проти даного позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Зі свідоцтва про смерть серії І-КИ № 788159, виданого Томаківським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що спадкодавець [PERSON] дійсно помер 19 березня 2018 року /актовий запис № 68/. Із заповіту від 24.09.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 20, суд вбачає, що [PERSON] після своєї смерті заповідав на імя позивача житловий будинок та присадибну земельну ділянку, що знаходяться за адресою: с. Грушеве, вул. Центральна, 25, Томаківського району Дніпропетровської області. Позивач прийняв в користування нерухоме майно: житловий будинок з будівлями та спорудами, належний спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 01 лютого 1962 року, зареєстрованого відповідно до положень ст. 227 ЦК УРСР у Володимирівській сільській раді Томаківського району Дніпропетровської області, зареєстрований в Книзі запису нотаріальних дій за № 2 та присадибну земельну ділянку, на якій розташований будинок, загальною площею 0,25, належну спадкодавцю підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ДП Тм № 003423, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 138/160. Судом встановлено, що позивач звернувся до приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Але приватний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку в зазначеному нерухомому майні, так як правовстановлюючий документ на житловий будинок договір купівлі-продажу не має підпису видавника та відсутня інформація щодо реєстрації права власності, що підтверджується відповідним листом від 03.12.2018 року за № Д-8/02-17. Відповідачем по справі є [PERSON], яка доводиться спадкодавцю дружиною та відповідно є співвласником житлового будинку, як спільного майна подружжя. З копії свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯР № 152507 вбачається, що відповідач у справі дійсно перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1958 року. Приватний нотаріус відмовив їй в оформленні права власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя, в зазначеному нерухомому майні, так як правовстановлюючий документ на житловий будинок договір купівлі-продажу не має підпису видавника та відсутня інформація щодо реєстрації права власності, що підтверджується відповідним листом від 03.12.2018 року за № Д-9/02-17. Крім того, з повідомлення приватного нотаріуса Томаківської районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] від 11.03.2019 р. № 303/02-14, та з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 55403023 від 11.03.2019 р. наданих на запит суду, вбачається, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 119/2018, копія якої направлена на адресу суду і знаходиться в матеріалах справи. З копії спадкової справи суд вбачає, що до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], окрім позивача зверталася також колишня дружина померлого [PERSON] із заявою видати на її ім'я свідоцтво про право власності на Ѕ частку спірного майна. Із технічного паспорту на будинок виготовленого КП «Томаківське БТІ» ДОР» від 10.09.2015 року та наданої інформаційної довідки від 04.02.2018 року за вих. № 53, вбачається, що [PERSON] фактично являвся власником житлового будинку «А» загальною площею 71,60 кв. м., житловою площею 27,60 кв. м., розташованого за адресою: с. Грушеве, вул. Центральна, 25, Томаківського району Дніпропетровської області. Будинок та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до користування. Згідно даних Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-1206862132018 від 14.11.2018 року, кадастровий номер земельної ділянки 1225481000:06:001:0037, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 11.02.2015 року по справі № 6-2цс15, аналіз змісту норм\~статті 120 ЗК України\~у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За\~\~цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~статті 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Володіння спадкодавцем, а потім і позивачем зазначеним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Згідно з висновком ТОВ «Грандторгстрой» дійсна вартість житлового будинку з господарськими будівлями станом на 05.02.2019 року складає 30 000,00 гривень, земельної ділянки 13 000,00 гривень. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. \~ \~ \~ \~ Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. \~ \~ \~ \~Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить судовий збір зарахувати до держави, звільнивши відповідача від сплати на його користь, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування вказаних витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved