Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.07.2016 року відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти у розмірі 2800 доларів США, що на момент укладення договору позики еквівалентно 70000 грн., які зобов`язався повернути до 30.09.2016 року, про що склав відповідну розписку. Позивач зазначив, що у встановлений у розписці строк відповідач грошові кошти не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає, що, на думку позивача, свідчить про ухилення від виконання зобов`язання. З огляду на таке, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу у загальному розмірі 128 855 грн. 79 коп., з яких сума боргу, враховуючи курс долара США станом на день подання позову до суду, становить 78 820 грн. 00 коп.; проценти за користування грошима - 45386 грн. 79 коп.; 3% річних від простроченої суми 4649 грн. 00 коп. В подальшому позивач [PERSON] уточнив заявлені позовні вимоги та просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу у загальному розмірі 106 167 грн. 76 коп., з яких сума боргу, враховуючи курс долара США станом на день подання позову до суду, становить 78 820 грн. 00 коп.; проценти за користування грошима - 22 698 грн. 76 коп.; 3% річних від простроченої суми 4649 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в який позовні вимоги підтримав, просив справу розглядати у його відсутність, в разі неявки відповідача не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відомостей про поважність причин неявки суду не надав, у зв`язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.07.2016 року відповідач [PERSON] отримав в борг від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 2800 доларів США, які зобов`язався повернути до 30.06.2016 року. Факт отримання коштів в борг підтверджується власноруч підписаною відповідачем розпискою (а.с. 35). На момент отримання відповідачем в борг від позивача грошових коштів у сумі 2800 доларів США, еквівалентній на той час 70000 грн., відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 30.09.2016 року. Станом на дату розгляду справи оригінал розписки від 24.07.2016 року наданий суду позивачем та знаходиться в матеріалах даної цивільної справи, що за правилами ст. 545 ЦК України свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми боргу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Частина 1 ст. 1049 ЦК України визначає, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Судом встановлено, що розписка від 24.07.2016 року містить умову про отримання грошових коштів у борг, дату отримання коштів та зобов`язання їх повернути у визначений в ній строк. Отже, зазначена розписка є належним доказом, що підтверджує боргове зобов`язання, а правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами, що виникли з договору позики. З матеріалів справи вбачається, що строк повернення позики згідно розписки від 24.07.2016 року визначений до 30.09.2016 року. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Після закінчення строку повернення суми боргу, тобто після 30.09.2016 року, відповідач борг не повернув, чим порушив умови договору. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та сума боргу в розмірі 78820 грн. 00 коп., що станом на 28.09.2018 р. еквівалентно 2800 дол. США., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. При цьому ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, відсутність реального виконання боржником свого зобов`язання свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин, які не позбавляють кредитора права на отримання від боржника процентів відповідно до ст.ст. 536, 1048 ЦК України за користування чужими коштами, 3% річних за час невиконання грошового зобов`язання, а тому при вирішенні даного спору є підстави для застосування положень зазначених норм закону. В розумінні правових норм чинного цивільного законодавства, а зокрема ст.ст. 536, 625 ЦК України, проценти за користування чужими коштами виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому вони повинні нараховуватися на суму основного боргу. Так, розрахунок процентів за користування коштами здійснюється за наступною формулою: сума боргу х ставка проценту/100%/365 днів х кількість днів прострочення повернення суми боргу. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: сума боргу х кількість днів прострочення виконання зобов`язання х 3% : 365 : 100 При цьому суд погоджується з наведеним в уточненій позовній заяві розрахунком як процентів за користування чужими коштами, так і 3 % річних, та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму процентів за період з 30.09.2016р. по 17.09.2018р. в розмірі 22 698, 76 грн., а також 3 % річних за вказаний період в сумі 4649, 00 грн., задовольнивши таким позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. На підстав викладеного, ст.ст. 22, 524, 526, 527, 533, 536, 1046-1048 ЦК України та

Outcome: approved