Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, вказавши, що з 2002 року вони проживали разом однією сімє'ю та мають спільних дітей - сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO]. З 2012 року мати ухиляється від виконання батьківських обов'язків, участі у вихованні дітей не приймає, матеріально не допомагає. Діти проживають разом з позивачем. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позбавити батьківських прав відповідача [PERSON], не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про причину своєї неявки суд не повідомила, про дату, місце та час слухання справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи від неї також не надходило, тому суд, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник 3-ої особи - Служби у справах дітей по Центральному району Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, просив розглянути справу в інтересах дітей. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні засвідчили, що відповідач [PERSON] маючі неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] з 2012 року покинула їх, не займається їх вихованням, матеріально не утримує. Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.02.2003 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області, [INFO] року народився [PERSON], мати якого - [PERSON], батько - [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис №171. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.12.2007 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління Донецької області, [INFO] року народилася [PERSON], мати якої - [PERSON], батько - [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 1517. Згідно з характеристикою [PERSON], [INFO], наданою директором КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №16 Маріупольської міської ради Донецької області» 25.06.2018 року, дівчину виховує тільки батько - [PERSON] З характеристики [PERSON], [INFO], наданою директором ДНЗ « Маріупольський центр професійно-технічної освіти» вбачається, що вихованням неповнолітнього [PERSON], займається батько сам, мати з родиною не проживає. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.04.2016 року, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у донецькій області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 20.04.2016 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 203. Прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON]. Згідно з довідкою про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, від 23.06.2018 року Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, вих.№10-126/0555, наданою на запит [PERSON], за адресою [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], всього зареєстровано три особи. Згідно з актом про фактичне місце проживання, наданим головою КСН «Квітковий» 03.07.2018 року, за адресою [ADDRESS], дійсно зареєстрований [PERSON], та фактично проживає за вказаною адресою разом з сином [PERSON], [INFO], дружиною [PERSON], [INFO], дочкою [PERSON], [INFO]. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 09.11.2000 року, квартира, розташована за адресою [ADDRESS], зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі біржового контракту № 28529 від 01.11.2000 року, реєстровий № 35652. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 22.04.2015 року у цивільній справі №263/1716/15-ц, відповідач [PERSON] визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], оскільки вона в 2011 році забравши свої речі, покинувши дітей, виїхала з квартири. За висновком виконавчого комітету Маріупольської міської ради як органу опіки та піклування від 01.10.2018 року №13-31--140 вважається доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO], малолітньої [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що відповідач не спілкується з дітьми, не піклується про їх фізичний і розумовий розвиток, не проявляє до них батьківської турботи, що свідчить про те, що вона ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дітей. На підставі ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити отримання дітьми повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено у п.п.15,26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не готують до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Суд, враховуючи наведені обставини, вважає, що відповідач [PERSON], маючи дочку та сина, тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по їх вихованню та утриманню, не піклується про їх здоров'я, духовний, фізичний і етичний розвиток, не готує їх до самостійного життя, що дає підстави суду позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає недоцільним стягнення з відповідача [PERSON] сплаченого позивачем судового збору, оскільки останні на цьому не наполягав.

Outcome: approved