Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із зазначеним позовом яким просив усунути перешкоди в користуванні будинком шляхом виселення відповідача. Позов мотивує тим, що рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 19.04.2016 р. у справі № 137/2166/15-ц за ним визнано право власності на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою вул. Лісова, 1, селище Матяшівка Літинського району Вінницької області, який належав його батьку [PERSON] померлому 29.05.2015 р. Одночасно зазначає, що в належному йому будинку продовжує проживати відповідач по справі [PERSON] котра за життя батька співмешкала з останнім в зазначеному житловому будинку. В обґрунтування позову посилається на те, що після набуття позивачем права власності на спірний будинок відповідач ні на усну ні на письмову пропозицію не погодилась звільнити займаний будинок. Позивач зазначає, що таким чином відповідач порушує його право власності, адже після смерті батька у неї відсутнє право користування житловим будинком і на даний час вона користується ним без відповідної правової підстави та проживає без реєстрації. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити посилаючись на те, що відповідачка проживає в спірному будинку по даний час. Звернення до правоохоронних органів, щодо протиправних дій відповідачки не відновили його порушене право користування спірним будинком. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримав позицію позивача посилаючись на практику Верховного Суду України, зокрема на позиції викладені в ухвалах від 18.09.2008 р., 04.10.2006 р., 12.05.2010 р. Відповідачка [PERSON] заперечила проти задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги спадкування та продовжує надалі правомірно проживати у наведеному будинку адже майже 20 років проживала разом зі спадкодавцем однією сімєю та їй нема більше де жити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, цивільної справи приходить до наступних висновків. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 324175 виданого повторно 27.08.2015 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Літинського районного управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] помер 29.05.2015 р., актовий запис № 28 (а.с. 7). Свідоцтвом про народження серії ІІ-ЯР № 195504 виданим 30.11.1957 р. Уладівською сільської радою Хмільницького району Вінницької області, актовий запис № 55, встановлюється факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON], як між сином та батьком (а.с. 6). У відповідності до довідки виданої Літинською районною державною нотаріальною конторою за № 2052/02-14 від 03.12.2015 р., [PERSON], за наявними даними, являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька - [PERSON], який помер 29.05.2015 р. (а.с. 8). Літинським районним судом Вінницької області у справі № 137/2166/15-ц 19.04.2016 р. ухвалено рішення, яким за [PERSON] (позивачем у справі) визнано право власності за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою вул. Лісова, 1, селище Матяшівка Літинського району Вінницької області. Рішення набуло законної сили 29.04.2016 р. (а.с. 9-11). У судовому засіданні свідок [PERSON] запевнила суд, що у 1996 р. відповідач перейшла жити до [PERSON] у його будинковолодіння розташоване за адресою вул. Лісова, 1, селища Матяшівка Літинського району Вінницької області, де вона разом з батьком позивача проживала однією сімєю, вели господасртво, проводили газ. Пояснення зазначеного свідка суд заслухав, однак не вважає за доцільне брати його до уваги та керуватися ними при прийнятті рішення, адже зазначений свідок являється дочкою [PERSON]А (відповідача у справі), що у свою чергу дає підстави стверджувати про її зацікавленість у вирішенні справи. В спірному будинку проживає відповідачка. Дана обставина була визнана сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. За приписами ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. До членів сім'ї, за положеннями ст. 64 ЖК України належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, відповідач не є членом сім'ї власника житла та позивач не має бажання використовувати належне йому майно для проживання [PERSON] Згідно довідки за № 8023 виданої виконкомом Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] проживає в житловому будинку по вул. Лісова, 1, в селищі Матяшівка Літинського району Вінницької області, який належить на праві власності [PERSON] (а.с. 21). Згідно довідки голови Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 131/02-2 від 04.08.2016 р., в присутності сільського голови та дільничого інспектора міліції [PERSON] відмовилась звільнити зайнятий нею будинок. Зазначеною довідкою позивачу рекомендовано звернутися до суду задля вирішення даного питання (а.с. 22). Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що відповідач [PERSON] користувалася зазначеним будинком на правах члена сім'ї колишнього власника спадкодавця [PERSON] (котрий помер 29.05.2015 р.), однак проживала з ним без реєстрації шлюбу. Однак обсяг її прав на цей будинок після смерті [PERSON] зник, адже єдиним спадкоємцем та власником будинку являється син останнього [PERSON] (позивач по справі), а відтак - припинення права власності спадкодавця на будинок припиняє право членів його сім'ї (в конкретному випадку відповідача) на право користування цим будинком Примітка: факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] був предметом розгляду Літинським районним судом Вінницької області у справі № 137/1990/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та надання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, де суд 05.04.2016 р. ухвалив рішення про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по травень 2015 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], котрий помер 29 травня 2015 року. В решті позову відмовлено. Твердження сторони відповідача про те, що у [PERSON] відсутнє житло не відповідають дійсності та спростовуються довідкою Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 138/02-21 від 11.08.2016 р., згідно якої [PERSON], [INFO], згідно записів з погосподарської книги дійсно володіє житловим будинком з господарськими будівлями в селищі Матяшівка по вул. Лісовій, 11, Літинського району Вінницької області (а.с. 23). Судом досліджувалась довідка Уладівської сільської ради Літинського Вінницької області за № 1001 від 19.10.2016 р., згідно якої [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [INFO], селища Матяшівка Літинського району Вінницької області разом із пятьма членами своєї сімї (а.с. 47). Суд не може прийняти зазначену довідку як доказ того, що відповідач не здатна проживати у наведеному будинку по причині того, що там вже проживають члени її сімї, адже наведена довідка стосується кількості «зареєстрованих» за даною адресою осіб, однак не свідчить про дійсну кількість «проживаючих» осіб за зазначеною адресою. Суд вважає, що своїм рішенням при завдоволенні позову не позбавить відповідача місця (приміщення) для проживання відповідача, адже згідно положень ст. 202 Сімейного Кодексу України, повнолітні діти зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тобто суд вважає, що відповідач не буде залишена без житлового приміщення після задоволення позову адже, по-перше - обов'язок утримувати відповідача покладено Сімейним Кодексом Укарїнина її дітей; по друге - відповідач зареєстрована та являється власником житлового будинку розташованого по тій самій вулиці, того самого населеного пункту, що і спірне домоволодіння. Також судом звернено увагу на письмову пропозицію позивача адресовану поштовим звязком відповідачу [PERSON] про виселення із займаного нею житлового будинку (а.с. 24-25), втім не приймає її до уваги, оскільки в матеріалах наданих стороною позивача відсутні відомості, котрі б підтверджували факт отримання відповідачем зазначеної пропозиції. Зважаючи на те, що [PERSON] є власником спірного будинку, беручі до уваги право позивача на володіння і користування належним майном та з огляду на те, що відповідач [PERSON] не є членом сім'ї власника, не зареєстрована за адресою спірного будинку (до того ж зареєстрована за іншою адресою будинку власником якого вона є), суд приходить до висновку щодо можливості задоволення вимог позивача про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення [PERSON] із будинку по вул. Лісовій, 1, селища Матяшівка Літинського району Вінницької області. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с. 1). Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, на користь позивача.

Outcome: approved