Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права на користування житлом. В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], що стверджується договором № 936 від 03.08.1979 р. про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, копією технічного паспорту та державного акту на земельну ділянку. Право власності зареєстроване 04.02.1991 року, що стверджується штампом про реєстрацію права власності на домоволодіння [ADDRESS], вчинене Рівненським ОБТІ на звороті договору. Відповідач за даним позовом є колишнім чоловіком дочки позивача [PERSON]. Шлюб між ними розірвано 24.12.2012 року, що стверджується копією заочного судового рішення. Однак ще до розірвання шлюбу, а саме, з вересня місяця 2012 року відповідач забрав свої речі та переїхав проживати в інше місце в смт.Володимирець, точна адреса позивачу невідома. Відповідач після розірвання шлюбу з дочкою позивача спільного господарства не ведуть. Останній більше року, а саме з вересня 2012 року, не проживає за спірною адресою, а тому втратив право на користування житлом. Факт не проживання відповідача за спірною адресою більше одного року стверджується актами, що додані до справи. З врахуванням викладеного, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] з'явився збільшив позовні вимоги та просив визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим, будинком [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку. 28 листопада 2013 року суд, встановивши, що місцезнаходження відповідача не встановлено, та судові повістки про виклик до суду, повернулися з відміткою пошти «за зазначеною адресою не проживає» та фактичне місце знаходження [PERSON] невідоме, було здійснено виклик відповідача через оголошення у газеті «Вільне Слово» №92 (14786) від 12.12.2013 року. Відповідачу пропонувалось з'явитись в судове засідання, або надати заперечення проти позову та докази, які є в наявності. У визначений законодавством термін відповідачем жодних дій щодо вищевказаного не вчинено. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 17 січня 2014 року у судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, хоча про розгляд справи був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, не надав заяви про розгляд справи у його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши інші обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], згідно договору № 936 від 03.08.1979 року, про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, копією технічного паспорту виготовленого Рівненським ОБТІ, та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №248666 від 19.05.2008 року. Право власності на будинок зареєстроване 04.02.1991 року, що стверджується штампом про реєстрацію права власності на домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до довідки №4933 від 07.11.2013 року, виданої виконкомом Володимирецької селищної ради Рівненської області домоволодінню [ADDRESS] присвоєно нову назву вулиці «Дружби» згідно рішення селищної ради №131 від 13.08.1996 року. Також згідно актів перевірки проживання відповідача [PERSON] від 01.11.2013 року, 01.09.2013 року, 01.07.2013 року, 01.05.2013 року, 01.03.2013 року, 01.01.2013 року, 01.11.2013 року, встановлено, що останній з 01.07.2013 року не проживає в [ADDRESS] більше одного року без поважної причини. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 72 ЖК України особа втрачає право користування житловим приміщенням, якщо більше 6 місяців там не проживає. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає в спірному будинку понад один рік без поважної причини, будинок є власністю позивача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом та, зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: будинку [ADDRESS].

Outcome: approved