Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Представник позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що позивач, починаючи з листопада 2006 року, фактично проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В зазначений житловий будинок він вселився за домовленістю з [PERSON] , так як у них були добрі стосунки, яка ним володіла на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 932. При цьому офіційних договірних зобов`язань щодо володіння чи користування житловим будинком між ними не укладалося. [PERSON] вибула з зазначеного житлового будинку, з моменту надання в користування його позивачу (при цьому передала йому правовстановлюючі документи на будинок), і її фактичне місце проживання на сьогоднішній день позивачу невідоме. На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в його володінні, добросовісно та безперервно (більше дванадцяти років) володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою, підтримує їх в належному стані, постійно робить в будинку поточний та капітальний ремонти, сплачує земельний податок. Відповідно, при вирішенні спору, пов`язанного із виникненням і припиненням права власності в даному випадку, вважає, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність підлягають застосуванню. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином - в.т.ч. шляхом опублікування оголошення про її виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. З матеріалів справи суд вбачає, що позивач, починаючи з листопада 2006 року, фактично проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджуються доданими до матеріалів справи документами: актом про фактичне місце проживання від 12.04.2019 року складеного депутатом сільської ради; довідкою за № 381 від 18.04.2019 року виданою виконкомом Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Судом встановлено, що в зазначений житловий будинок позивач вселився за домовленістю з [PERSON] , яка ним володіла на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 932, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями наступних документів: довідкою наданою КП «Томаківське БТІ`ДОР» № 196 від 11.04.2019 року; Свідоцтвом про право на спадщину за законом; Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.01.2007 року за реєстраційним номером: 17394612. Відповідач відповідно передала йому у користування. При цьому офіційних договірних зобов`язань щодо володіння чи користування житловим будинком між сторонами у справі не укладалося. Присадибна земельна ділянка для обслуговування житлового будинку перебуває в користуванні позивача, що підтверджується зазначеною довідкою за № 381 від 18.04.2019 року виданою виконкомом Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. [PERSON] вибула з зазначеного житлового будинку, з моменту надання в користування його позивачу (при цьому передала йому правовстановлюючі документи на будинок), і її фактичне місце проживання на сьогоднішній день позивачу невідоме. На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в його володінні, добросовісно та безперервно (більше дванадцяти років) володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою, підтримує їх в належному стані, постійно робить в будинку поточний та капітальний ремонти, сплачує земельний податок, оскільки проживає та фактично працює у с. Мирове. Оплачує всі комунальні послуги згідно укладених договорів на користування водою та електроенергією, що підтверджується копією договору № 16-22-30 від 02.12.2011 р. про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, довідкою від 15.04.2019 про спожиту та сплачену електроенергію за період з 01.01.2016 по 01.02.2019. Із виданого технічного паспорту на житловий будинок ОКП «Томаківське БТІ» станом на 26.12.2006 року, відповідно до експлікації приміщень загальна площа становить 45,6 кв. м., житлова 16,9 кв. м. Будинок не є аварійним та придатний до користування. Згідно з висновком ТОВ «Грандторгстрой» дійсна вартість житлового будинку станом на 23.04.2019 року складає 45 000,00 грн. Статтею 344 ч. 1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Володіння житловим будинком позивачем не здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), що являється обставинами, які підтверджують факт відсутності у нього підстави для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння ним, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю». За зазначених обставин та правових підстав позивач може реалізувати своє право на житло гарантоване статтею 47 Конституції України тільки на підставі частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, як особи, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 10 років. Визнання за позивачем права власності на будинок не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб і суспільні інтереси. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивача на визнання за ним права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить звільнити відповідача від сплати на його користь судового збору, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved