Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], Фрунзенський районний відділ у м.Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації в квартирі №30, по вул.Салтівське Шосе, 116, у м.Харкові. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначав, що 09.06.2010 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири №30, по вул.Салтівське Шосе, 116, у м.Харкові, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 09.06.2010 року. 17.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири, договір посвідчений приватний нотаріус ХМН [PERSON] 17.11.2011 року, реєстровий запис №4878. 06.01.2015 року на імя [PERSON] зареєстровано право власності на ? частину квартири за адресою: м.Харків, Салтівське Шосе, 116, кв.30. За позовом чоловіка [PERSON] [PERSON] рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.10.2013 року позов [PERSON] задоволено частково і визнано недійсним договір купівлі-продажу ? частини зазначеної квартири, укладений 09.06.2010 року [PERSON] і [PERSON], потім [PERSON] відчужив ? частину квартири [PERSON] Отже, оскільки ? частини квартири належить на праві власності позивачу, а інша ? зареєстрована на імя [PERSON], [PERSON] та її донька, на думку позивача, не мають права проживати в квартирі. На сьогоднішній день в квартирі зареєстровані та проживають колишня власниця квартира [PERSON] і її донька, які відмовляються звільнити житлове приміщення та знятися з реєстраційного обліку. Безпідставне невиконання відповідачами зобовязань щодо зняття з обліку за спірною адресою та незаконне їх проживання в квартирі, на думку позивача, створює йому перешкоди у реалізації ним житлових прав у повному обсязі та розпоряджатися своєю власністю. У судове засідання позивач та його представник не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним, представник позивача надала суду заяву з проханням розглянути у її відсутність. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, були повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідачі не з'явилися у судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Фрунзенського районного відділу у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилися, були повідомлені про час та місце розгляду справи заздалегідь та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Судом встановлено, що 09.06.2010 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири №30, по вул.Салтівське Шосе, 116, у м.Харкові, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий №1886. 17.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири, договір посвідчений приватний нотаріус ХМН [PERSON] 17.11.2011 року, реєстровий запис №4878. 06.01.2015 року на імя [PERSON] зареєстровано право власності на ? частину квартири за адресою: м.Харків, Салтівське Шосе, 116, кв.30, номер запису про право власності 8392356. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.10.2013 року, позов [PERSON] задоволено частково і визнано недійсним договір купівлі-продажу ? частини зазначеної квартири, укладений 09.06.2010 року [PERSON] і [PERSON], після чого [PERSON] відчужив ? частину квартири [PERSON] Як встановлено у ході судового розгляду у спірній квартирі за адресою: м.Харків, Салтівське Шосе, 116, кв.30, зареєстровані колишня власниця квартири - [PERSON] та її донька - [PERSON], які у добровільному порядку виселитися та знятися з реєстрації не бажають. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Згідно п.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здісненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів своїх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди ) Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved