Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Укртрансгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Заявлені позовні вимоги обгрунтовано тим, що [PERSON] на підставі наказу ПАТ «Укртрансгаз» від 03.12.2014 року був прийнятий на посаду Віце-Президента ПАТ «Укртрансгаз». Згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртрансгаз» № 29 від 02.03.2016 року [PERSON] було обрано членом Правління Товариства. Відповідно до пункту 4.1. Статуту Товариства в редакції від 25.12.2012 року, Статуту Товариства в редакції від 13.06.2016 року, Статуту Товариства в редакції від 09.06.2016 року, засновником та одноосібним акціонером Товариства є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». Рішенням Загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртрансгаз» № 42 від 16.05.2016 року було затверджено умови контракту, що укладатиметься з членами Правління Товариства та уповноважено Голову Правління НАК «Нафтогаз України» [PERSON] підписати контракти з членами Правління Товариства, на відповідних умовах. 16.05.2016 року ПАТ «Укртрансгаз», в особі голови правління НАК «Нафтогаз України» [PERSON], який діяв на підставі рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртрансгаз» № 42 від 16.05.2016 року, відповідно до положень Статуту Товариства, в редакції від 25.12.2012 року, було укладено Контракт № 3 від 16.05.2016 року з членом ПАТ «Укртрансгаз» [PERSON], строком дії до 02.03.2021 року включно. Відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртрансгаз» № 93 від 20.03.2017 року повноваження позивача як члена Правління ПАТ «Укртрансгаз» було припинено з 21.03.2017 року. Згідно з наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 21.03.2017 року № 118-к [PERSON] 21.03.2017 було звільнено з посади члена Правління ПАТ «Укртрансгаз», згідно з п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, на підставі рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртрансгаз» № 93 від 20.03.2017 року про припинення повноважень [PERSON] як члена Правління ПАТ «Укртрансгаз». 21.03.2017 року позивач звернувся із заявою до т.в.о. Президента ПАТ «Укртрансгаз» [PERSON] з проханням про оформлення розірвання зі ним трудового договору, на підставі рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртрансгаз» № 93 від 20.03.2017 року про припинення повноважень, звільнення позивача з посади Віце-Президента Товариства за власним бажанням, а також просив нарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі, передбаченому підпунктами 7.6.1- 7.6.2. пункту 7.6. Контракту та ст. 44 Кодексу законів про працю України. Як вбачається з наказу ПАТ «Укртрансгаз» від 21.03.2017 року № 118-к, [PERSON] було вирішено виплатити: компенсацію за 6 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 03.12.2016 року по 21.03.2017 року; вихідну допомогу, у відповідності до ст. 44 Кодексу законів про працю України та п. 7.6.1. Контракту № 3 від 16.05.2016 року, в розмірі шестимісячного середнього заробітку та інші виплати, передбачені законодавством України. Таким чином, із змісту наказу Відповідача від 21.03.2017 року № 118-к, з яким позивача було ознайомлено в той же день, він дізнався про порушення його права на отримання вихідної допомоги в розмірі, передбаченому підпунктами 7.6.1.-7.6.2. п. 7.6. Контракту № 3 від 16.05.2016 року та чинним законодавством, оскільки відповідно до п.п. 1.1.-1.2. Контракту №3, цей контракт є строковим трудовим договором, на підставі Контракту виникають трудові відносини між членом Правління та ПАТ «Укртрансгаз». Згідно з п. 8.1. Контракту №3 він є укладеним з дати його підписання Сторонами та діє з 16.05.2016 року по 02.03.2021 року включно. Відповідно до підпункту 7.3.3. Контракту №3 цей Контракт припиняється до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених п. 7.4. цього Контракту. Згідно з п. 7.4. Контракту №3 цей Контракт може бути розірваний у встановленому законодавством України порядку до закінчення строку його дії, а член Правління може бути звільнений з посади у разі прийняття вищим органом Товариства рішення про припинення його повноважень, у тому числі, але не виключно, у разі наявності обставин, передбачених підпунктами 7.4.1. - 7.4.12. п. 7.4. Контракту № 3, в тому числі - з інших підстав, передбачених законодавством України. Позивач зазначає, що відповідно до положень Контракту № 3 та норм законодавства, повноваження позивача, як члена Правління ПАТ «Укртрансгаз», було припинено достроково з підстав, визначених законодавством. Згідно з ч. 3 ст. 21 Кодексу законів про працю України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін. При цьому на працівників, з якими укладено контракт, законодавство про працю, в тому числі відповідні гарантії при звільненні, поширюються на загальних підставах. Відповідно до умов контракту, члену Правління нараховуються та виплачуються обовязкові гарантійні та компенсаційні виплати, встановлені трудовим договором. Відповідно до підпункту 7.6.1. п. 7.6. Контракту № 3, у разі дострокового припинення контракту з ініціативи Вищого органу Товариства, за виключенням підстав звільнення за вчинення порушень з вини члена Правління, чи з незалежних від члена Правління причин, члену Правління встановлюються наступні гарантії та компенсації: вихідна допомога у розмірі шестимісячного середнього заробітку та інші виплати, передбачені законодавством України. Положеннями ст. 44 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Виходячи з вищевикладеного, розмір вихідної допомоги при звільненні [PERSON], у звязку з достроковим припиненням Контракту, повинен був визначатися відповідно до умов п. 7.6. Контракту №3 та становити: шестимісячний середній заробіток, як вихідна допомога, передбачена умовами Контракту (підп. 7.6.1. п. 7.6. Контракту № 3), та шестимісячний середній заробіток, як інші виплати, передбачені законодавством України (підп. 7.6.2. п. 7.6. Контракту №3), а саме вихідна допомога, передбачена ст. 44 Кодексу законів про працю України. Вказані компенсаційні виплати гарантовані позивачу пунктами 2.1., 2.3., 4.2., 7.6. укладеного з ним Контракту № 3. Однак Відповідач помилково протлумачив умови Контракту, у звязку з чим безпідставно та протиправно ототожнив розмір вихідної допомоги при звільненні, встановлений підпунктом 7.6.1. пункту 7.6. Контракту №3, з розміром вихідної допомоги, встановленим підпунктом 7.6.2. пункту 7.6. Контракту №3 та трудовим законодавством України. Відповідачем, в порушення умов Контракту №3 та положень законодавства, було вирішено виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі лише одного шестимісячного середнього заробітку. При цьому Відповідач в наказі від 21.03.2017 року № 118-к, послався, як на підстави виплати [PERSON] вихідної допомоги, і на підпункт 7.6.1. п. 7.6. Контракту №3 і на ст. 44 Кодексу законів про працю України. Позивач вважає, що умовами укладеного з ним Контракту № 3 відповідачем було взято на себе зобовязання сплатити [PERSON] при достроковому припиненні контракту гарантійні та компенсаційні виплати в розмірі шестимісячного середнього заробітку, встановленого трудовим законодавством. Виплата відповідачем вихідної допомоги, передбаченої підпунктом 7.6.1 п.7.6 контракту № 3 не звільняє відповідача від обовязку здійснити виплату вихідної допомоги, передбаченої підпунктом 7.6.2 п.7.6 Контракту № 3 та ст. 44 Кодексу законів про працю України і навпаки. Наявність в контракті підвищених зобов'язань відповідача з виплати гарантій та компенсацій при достроковому розірванні контракту, повязана з тим, що він був укладений до 02.03.2021 року включно, тобто був довгостроковим, у звязку з чим при його достроковому розірванні позивачу було надано право на отримання відповідних гарантій та компенсацій неотриманої вигоди. Позивач також зазначив, що Кодекс законів про працю України закріплює норму, якою забороняє підприємству, установі, організації уводити до своїх внутрішніх нормативних актів умови, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством про працю, в тому числі щодо оплати праці окремих категорій працівників, які визначаються відповідним законодавством та статутами підприємств, установ, організацій, проте законодавством України не заборонено вносити в трудові договори (контракти) умови при яких покращується становище найманих працівників. Підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників. Оскільки [PERSON] було звільнено з посади члена Правління ПАТ «Укртрансгаз» не за власним бажанням, а з підстав, встановлених Контрактом № 3, тому він вважає, що має право на одержання відповідних виплат та компенсацій, передбачених умовами Контракту № 3 та положеннями трудового законодавства України. Відповідачем було порушено законні права та інтереси позивача, у звязку з чим він звернувся до ПАТ «Укртрансгаз» із проханням нарахувати та виплатити належну вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку. Проте, 19.05.2017 року ПАТ «Укртрансгаз» листом повідомило про те, що начебто [PERSON] було виплачено всі грошові кошти, які передбачені законодавством України відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України та підстави для нарахування вихідної допомоги відповідно до підпункту 7.6.1. п. 7.6. Контракту відсутні. Однак [PERSON] вказує, що вихідна допомога, яка була йому виплачена відповідно до 7.6.2 пункту 7.6 контракту є імперативною нормою, яка закріплена на законодавчому рівні та має виплачуватись незалежно від того, чи зазначена ця норма у контракті (трудовому договорі), проте як підпункт 7.6.1 пункту 7.6 контракту № 3 доповнює, розширяє та надає додаткові гарантії працівнику, це зроблено з метою стимулювання фахівців до співпраці із підприємством для покращення результатів роботи. Тобто з метою більш продуктивної роботи найманого працівника йому встановлюються додаткові гарантії, так даний підпункт контракту є додатковою гарантією, яка забезпечує надійний довірчий зв'язок роботодавця із працівником та надає впевненість працівнику на те, що у разі його дострокового звільнення він отримує підвищені соціальні гарантії. Виплата по вихідній допомозі у розмірі шестимісячного середнього заробітку відповідно до підпункту 7.6.1 пункту 7.6 контракту № 3 є такою, яка виплачується незалежно від підстави виплати та сумується з іншими виплатами передбаченими законодавством України. Тому належна позивачу вихідна допомога повинна складати: шестимісячний середній заробіток, нарахований та виплачений у відповідності до положено ст. 44 Кодексу законів про працю України на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України у звязку з припиненням повноважень позивача як посадової особи та шестимісячний середній заробіток, нарахований та виплачений відповідно до підп. 7.6.1 п. 7.6 Контракту, у разі дострокового припинення контракту з ініціативи вищого органу Товариства. Крім цього, відповідно до положень ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування з а час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до абз. З п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Тому середньомісячна заробітна плата за час затримки зі позивачем розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення з роботи, та обчислюються з моменту звільнення до моменту подання цього позову. Відповідно до довідки ПАТ «Укртрансгаз» № 9-253-119 від 21.03.2017 року розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] за останні два місяці роботи становив 747534,84грн. за кожен місяць. Тобто ПАТ «Укртрансгаз» повинно виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі шести середньомісячних заробітних плат, а саме у розмірі 4485209,04грн. На день пред'явлення позову, сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 22.03.2017 року (наступний день після звільнення) по 12.06.2017 року (день подання позову), виходячи з розміру середньоденного заробітку 747534,84грн. за місяць, складає 58 (кількість днів затримки розрахунку) х 37376,74 грн. (середньоденний заробіток) = 2167851,03грн. З моменту звільнення з роботи [PERSON] відповідач не провів з ним вчасного та повного розрахунку та не виплатив вихідну допомогу, яка входить у структуру заробітної плати, в розмірі, передбаченому положеннями чинного законодавства про працю та умовами Контракту. На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з ПАТ «Укртрансгаз» на його користь належну вихідну допомогу при звільненні в розмірі шестимісячного середнього заробітку, а саме 4485209,04грн., середній заробіток за час затримки з [PERSON] розрахунку при звільненні з 22.03.2017 року по 12.06.2017 року у розмірі 2167851,03грн., допустити негайне виконання рішення щодо стягнення з відповідача суми боргу в частині виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві та письмових поясненнях (а.с.116-121 т.1), просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, посилаючись на письмове заперечення (а.с.226-231), додаткові пояснення (а.с.276-278 т.1, 1-3 т.2), просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки позивачу було проведено повний розрахунок при звільненні та виплату вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку у відповідності до умов контракту та КЗпП України, а тому позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, такими що зводять наклеп на відповідача як роботодавця, який дбає про своїх працівників, суперечать чинному законодавству, оскільки позивач цілеспрямовано оперує підміною термінів та понять, чим намагається ввести суд в оману та стягнути з Товариства подвійну вихідну допомогу. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила, посилаючись на письмові пояснення (а.с.279-282 т.1), просила в позові відмовити оскільки дії позивача підтверджують його наміри ввести суд в оману та безпідставно отримати від Товариства подвійну вихідну допомогу, що не відповідає вимогам чинного законодавства та умовам Контракту. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України \~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши пояснення представників сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що 03.12.2014 року на підставі наказу № 534-к [PERSON] був прийнятий на посаду Віце-Президента ПАТ «Укртрансгаз», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10-21 т.1). Відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртрансгаз» № 29 від 02.03.2016 року [PERSON] обрано членом Правління Товариства (а.с.22 т.1). Рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртрансгаз» № 42 від 16.05.2016 року було затверджено умови контракту, що укладатимуться з членами Правління ПАТ «Укртрансгаз» та уповноважено Голову Правління ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» [PERSON] підписати контракти з членами правління ПАТ «Укртрансгаз» на відповідних умовах (а.с.23 т.1). 16.05.2016 року ПАТ «Укртрансгаз», в особі голови Правління ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» [PERSON] було укладено Контракт № 3 з членом Правління ПАТ «Укртрансгаз» [PERSON], строком дії до 02.03.2021 року включно (а.с.24-33 т.1). Відповідно до Статуту ПАТ «Укртрансгаз» засновником та одноосібним акціонером Товариства є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» З положень Статуту також слідує, що акціонер Товариства має право, зокрема, на участь в управлінні Товариством та інші права, передбачені актами законодавства та Статутом Товариства. Загальні збори Товариства (в особі Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України») є вищим органом Товариства, наділеним правом вирішення будь-яких питань діяльності Товариства. До компетенції Загальних зборів Товариства відповідно до Статуту належить обрання та припинення повноважень Голови та членів Правління Товариства, затвердження умов контрактів, що укладатимуться з членами правління, встановлення розміру їх винагороди, обрання особи, яка уповноважується на підписання контрактів з членами Правління. (а.с.157-197,198-214 т.1). Рішенням Загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртрансгаз» № 93 від 20.03.2017 року, повноваження [PERSON] як члена правління було припинено з 21.03.2017 року вищим органом Товариства (а.с.34 т.1). Відповідно до наказу ПАТ «Укртрансгаз» від 21.03.2017 року № 118-к [PERSON], члена Правління ПАТ «Укртрансгаз», 21.03.2017 було звільнено з посади у звязку з припиненням повноважень на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, та звільнено з посади Віце-Президента Товариства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, згідно з поданою заявою про звільнення, та на підставі рішення загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртрансгаз» № 93 від 20.03.2017 року (а.с.35,36 т.1). Згідно з ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода мiж працiвником i власником пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноваженим ним органом чи фiзичною особою, за якою працiвник зобов'язується виконувати роботу, визначену цiєю угодою, з пiдляганням внутрiшньому трудовому розпорядковi, а власник пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов'язується виплачувати працiвниковi заробiтну плату i забезпечувати умови працi, необхiднi для виконання роботи, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн.\~Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дiї, права, обов'язки i вiдповiдальнiсть сторiн (в тому числi матерiальна), умови матерiального забезпечення i органiзацiї працi працiвника, умови розiрвання договору, в тому числi дострокового, можуть встановлюватися угодою сторiн. Сфера застосування контракту визначається законами України. Як вбачається з контракту № 3 від 16.05.2016 року, він є строковим трудовим договором, яким регулюються умови оплати праці [PERSON] Відповідно до п.п. 2.5.6 Контракту, Товариство має право достроково припинити повноваження Члена Правління, відсторонити цього від здійснення повноважень у випадках, передбачених законодавством України, Статутом Товариства та цим Контрактом. Згідно з п.п. 7.4.12. п. 7.4 Контракту, цей Контракт може бути розірваний у встановленому законодавством України порядку до закінчення строку його дії, а Член Правління може бути звільнений з посади у разі прийняття вищим органом Товариства рішення про припинення його повноважень, у тому числі, з інших підстав, передбачених законодавством України. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Як вбачається з п.7.6 Контракту № 3, у разі дострокового припинення контракту з ініціативи Вищого органу Товариства за виключенням підстав звільнення за вчинення порушень з вини Члена Правління, чи незалежних від Члена Правління причин, йому встановлюються наступні гарантії та компенсації: вихідна допомога у розмірі шестимісячного середнього заробітку (п.п. 7.6.1.); інші виплати, передбачені законодавством України (п.п. 7.6.2). 12.05.2017 року [PERSON] звернувся до т.в.о. Президента, члена Правління ПАТ «Укртрансгаз» [PERSON] із листом, в якому просив нарахувати та виплатити йому належну вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку, оскільки таку вихідну допомогу відповідно до умов Контракту № 3 від 16.05.2016 року встановлених п.п. 7.6.1 п. 7.6 йому не було виплачено (а.с.38 т.1). Листом №1001ВИХ-17-468/1001.10 від 19.05.2017 року ПАТ «Укртрансгаз» повідомило [PERSON] про те, що йому було виплачено всі грошові кошти, які передбачені законодавством України відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України та підстави для нарахування вихідної допомоги відповідно до підпункту 7.6.1. п. 7.6. Контракту відсутні, оскільки даними пунктами контракту було конкретизовано виплату вихідної допомоги, що було здійснено Товариством в день звільнення, а тому відсутні підстави для здійснення повторної виплати вихідної допомоги в розмірі шестимісячного середнього заробітку (а.с.39 т.1). Відповідно до ст. 44 КЗпП України у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п.5 ч. 1 ст. 41 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. В день звільнення з [PERSON] згідно наказу ПАТ «Укртрансгаз» від 21.03.2017 року № 118-к було проведено остаточний розрахунок та було нараховано та виплачено: компенсацію за 6 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період робити з 03.12.2016 року по 21.03.2017 року, вихідну допомогу у відповідності до ст. 44 КЗпП України та п.7.6.1 Контракту від 16.05.2016 року № 3 з членом Правління ПАТ «Укртрансгаз» у розмірі шестимісячного середнього заробітку, та інші виплати, передбачені законодавством України (а.с.35,36 т.1). Дані обставини позивачем не заперечуються. Отже, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача [PERSON] по виплату йому двох вихідних в допомог є необґрунтованими, оскільки вихідна допомога згідно умов п.п. 7.6.1 п. 7.6 Контракту № 3 від 16.05.2016 року була йому виплачена в повному обсязі. Здійснивши виплату [PERSON] згідно з п.п. 7.6.1 п. 7.6 Контракту № 3 від 16.05.2016 року ПАТ «Укртрансгаз» реалізував встановлену ст. 44 КЗпП України державну гарантію щодо виплати вихідної допомоги працівнику при звільненні за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. При цьому інші виплати, передбачені законодавством України відповідно до п.п.7.6.2 п. 7.6 Контракту № 3 від 16.05.2016 року були виплачені [PERSON] у вигляді заробітної плати за відпрацьований час з 01.03.2017 року по 21.03.2017 року та компенсації за 6 календарних днів невикористаної відпустки. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» \~визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Заробітна плата як винагорода, обчислена у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, складається з таких частин: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові та матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5\~затверджено Інструкцію зі статистики заробітної плати, яка містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об'єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників. Пунктом 1.3 Інструкції передбачено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. Пунктом 3.8 Інструкції передбачено, що суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору відносяться до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці. Виплата вихідної допомоги передбачена\~ст. 44 КЗпП України, відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, визначених зокрема п. 5 ч. 1 ст. 41 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. З огляду на викладене, вихідна допомога при звільненні працівника не відноситься до заробітної плати, а є складовою інших виплат, що не належать до фонду оплати праці. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в\~статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника, згідно до\~ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Відповідачем ПАТ «Укртрансгаз» [PERSON] було здійснено повний розрахунок при звільненні.\~Доказів на спростування вказаних обставин позивачем суду не надано. Встановивши зазначені обставини та дослідивши докази, надані в їх обґрунтування, суд дійшов висновку, що відповідачем було проведено повний розрахунок при звільненні в строки, передбачені ст. 44, 116 КЗпП України, а також Контракту № 3 від 16.05.2016 року, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.03.2017 року по 12.06.2017 року також відсутні.

Outcome: dismissed