Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог від 17.04.2015 року просить стягнути в його користь з відповідача [PERSON] 1100,00 дол. США в національній валюті по курсу НБУ на момент прийняття судом рішенням у справі, додатково сплатити 500,00 грн., суму боргу просить стягнути з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з жовтня 2014 року до часу прийняття рішення по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на такі обставини: 19.09.2014 р. [PERSON] позичив [PERSON] 1100,00 дол. США, які останній зобовязувався повернути до 22.09.2014 року та додатково сплатити позивачу 500,00 грн. Однак незважаючи на його неодноразові вимоги про повернення коштів, відповідач не виконує взятих на себе зобовязань та надалі відмовляється повернути всю суму в добровільному порядку. На підставі наведеного позивач просить суд позов задоволити. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить такий задоволити. Відповідач, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, не з'явився в судове засідання, не надав свої докази та заперечення на позов, т ому суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, у відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, та згідно ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд рахує, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.09.2014 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 1100,00 дол. США та 500,00 грн. строком до 10 вересня 2014 року, що підтверджується розпискою, написаною власноручно відповідачем, копія якої знаходиться у матеріалах справи. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Положеннями ст. 1049 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З наведених положень випливає висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. З врахуванням встановленого суд вважає, що між сторонами існували договірні відносини щодо позики грошових коштів на визначений термін, і що відповідач не виконав належним чином свої зобовязання з повернення отриманих коштів. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір суми не встановлений договором або законом. Разом з тим, як передбачено нормами Закону України від 3 липня 1991 року за № 1282 ХІІ «Про індексацію грошових коштів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного суду України від 28.03.2012 року у справі № 6 36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Зважаючи на зазначене, позов в цій частині до задоволення не підлягає. Заборгованість відповідача, яка підлягає стягненню на час прийняття рішення по справі становить 23 149,00 грн ( 1100 * 20,59 грн. = 22649,00 грн.; 22649,00 + 500,00 грн. = 23 149,00 грн.). Також, стягненню з відповідача в користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають документально підтверджені судові витрати, які позивач сплатив при подачі позовної заяви, а саме судовий збір.

Outcome: approved