Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Алуштинського міського суду із зазначеним позовом, у якому в остаточній редакції своїх позовних вимог просив відмінити наказ про звільнення позивача №68/К від 25 серпня 2013 року з посади сторожа ТОВ «Маглів» з 25.08.2013 року, поновити його на роботі на посаді сторожа, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Алуштинського міського суду від 21 червня 2013 року скасовано наказ ТОВ «Маглів» від 18.11.2011 року за №105-К про звільнення [PERSON] з посади сторожа з 18.11.2011 року, поновлено [PERSON] на посаді сторожа ТОВ «Маглів» з 18.11.2011 року, стягнуто з ТОВ «Маглів» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу з 18.12.2012 року по 03.06.2013 року у розмірі 6 600 гривень, моральну шкоду 500 гривень, а всього 7 100 гривень. Позивач зазначає, що 25.06.2013 року відповідач його не допустив до виконання своїх трудових обов'язків та фактично примусив написати заяву про звільнення за власним бажанням за умови, що йому буде виплачені всі належні йому при звільненні кошти та повернуто трудову книжку. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим позивач 01.07.2013 року письмово відкликав раніше подану заяву про своє звільнення за власним бажанням від 27.06.2013 року. Але незважаючи на раніше подану заяву позивача від 01.07.2013 року про відкликання своєї заяви про звільнення з роботи за власним бажанням від 27.06.2013 , відповідач видав наказ №68-К від 25.08.2013 року про звільнення позивача з посади сторожу ТОВ «Маглів» з 25.08.2013 року. У зв'язку з наведеним позивач вважає, що його звільнення проведено з порушенням трудового законодавства, без достатніх на то підстав, а тому наказ про звільнення підлягає скасуванню, його необхідно поновити на посаді з виплатою йому заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнути спричинену моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 50 000 гривень. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у відповідності до наведеного. Щодо визначення суми заробітку за час вимушеного прогулу, то просив виходити із середньомісячного заробітку сторожу у розмірі 1200 гривень , довідку про який надавав сам відповідач , коли розглядалася інша справа . Отже, просить стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 9600 гривень за повних 8 місяців. Наполягаючи на стягненні моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень, позивач зазначив, що він внаслідок неправомірних дій відповідача не може перерахувати пенсію, отримати звання «Ветеран труду», отже, позбавлений соціальних пільг. Окрім того, він позбавлений можливості спокійно працювати. Замість цього вимушений ходити по різноманітним судовим інстанціям, внаслідок чого змінився його привичний уклад життя , змінилися взаємовідносини із оточуючими його людьми. Йому прийшлося відшукувати додаткові засоби на своє існування та лікування. Внаслідок постійних нервових переживань та напруги він переніс 3 інфаркти . На даний час його стан здоров'я знову погіршився, він потребує дорогого обстеження та лікування, про що надав медичні документи. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Про день, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. За таких підстав суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, згідно з вимогами статей 10 та 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Виходячи зі змісту цієї статті, працівникові дається безумовне право на відкликання поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням протягом двотижневого строку, встановленого ст. 38 КЗпП України. На підставі наданих суду доказів встановлено, що рішенням Алуштинського міського суду від 21 червня 2013 року, ухваленого у цивільній справі за № 101/ 1363/ 13- ц за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маглів» про скасування наказу про звільнення з роботи ,поновлення на роботі , стягнення заробітної сплати за час вимушеного прогулу , стягнення заробітної плати за невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди , позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. Так, суд скасував наказ ТОВ «Маглів» від 18.11.2011 року за №105-К про звільнення [PERSON] з посади сторожа з 18.11.2011 року. Поновив [PERSON] на посаді сторожа ТОВ «Маглів» з 18.11.2011 року. Стягнув з ТОВ «Маглів» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу з 18.12.2012 року по 03.06.2013 року у розмірі 6 600 гривень, моральну шкоду 500 гривень, а всього 7 100 гривень. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Наказом ТОВ «Маглів» №32/К від 01.08.2013 року [PERSON] було поновлено на посаді сторожа з 18.11.2011 року з окладом згідно штатного розкладу. Наказом ТОВ «Маглів» №68/К від 25.08.2013 року [PERSON] було звільнено з посади сторожа ТОВ «Маглів» на підставі його заяви від 27.06.2013 року. З пояснень [PERSON] вбачається, що в його заяві від 27.06.2013 року йдеться мова про звільнення його з посади сторожа ТОВ «Маглів» за власним бажанням, яку він своєю письмовою заявою від 01.07.2013 року на адресу відповідача відкликав. З наданої позивачем копії повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що заяву позивача про відкликання своєї заяви про своє звільнення за власним бажанням отримано представником відповідача 09.07.2013 року. З огляду на наведене суд робить висновок, що звільнення позивача проведено з порушенням норм трудового законодавства, оскільки відповідач не звернув уваги, що позивачем до закінчення двотижневого строку, передбаченого ст.38 КЗпП України, було подано заяву про відкликання своєї заяви про своє звільнення за власним бажанням, а тому наказ про його звільнення підлягає скасуванню з одночасним поновленням позивача на роботі на посаді сторожа ТОВ «Маглів». Згідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення робітника без законних підстав, та винесення рішення про поновлення його на роботі, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 101/1363/13-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Маглів» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення плати за невикористану відпустку, стягнення моральної шкоди вбачається, що згідно довідки ТОВ «Маглів» від 21.06.2013 року місячний посадовий оклад охоронця ТОВ «Маглів» складає 1 200 гривень. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за останні 8 місяців у сумі 9 600 гривень, на чому останній наполягав. Разом з тим, зазначена сума заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 9 600 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача із утриманням обов'язкових до сплати в бюджет платежів та податків. Відповідно до п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Також у відповідності до ч. 1 п. 2 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання судового рішення у частині присудження працівникові виплати заробітної плати , але не більш ніж за один місяць. У зв'язку з наведеним, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у частині поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 1200 гривень. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50000 гривень, суд вважає, що позовні вимоги в цієї частині підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Так, відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд погоджується із вищенаведеними доводами позивача щодо спричинення йому моральної шкоди, але з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень, що вказаний позивачем, є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Отже, враховуючи усі обставини справи і наявні докази, а саме пояснення позивача, представлені письмові докази, суд вважає, що у даному випадку сума у розмірі 5000 гривень може бути відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану моральну шкоду. Тож, вимоги у цій частині позову підлягають задоволенню частково в розмірі 5000 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 229 гривень 40 копійок На підставі викладеного,

Outcome: partial