Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання, який мотивований тим, що відповідач є його батьком. 01.09.2018 року він був зарахований на денну форму навчання зі спеціальності ЄР в Селидівському гірничому технікумі м. Селидове Донецької області, де навчається на третьому курсі по теперішній час. У зв`язку з продовженням навчання, він потребує матеріальної допомоги на придбання канцелярських товарів, підручників, інших технічних засобів для організації та продовження навчання. Щомісяця ці витрати становлять біля 5000 грн. Для проїзду до місця навчання з м. Гірник та у зворотному напрямку витрати складають біля 1000 грн. щомісячно. Для харчування та придбання одежі також потрібні гроші. Добровільно надавати матеріальну допомогу після досягнення повноліття у зв`язку з продовженням навчання батько не бажає, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. На підставі викладеного, просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача у зв`язку з продовженням навчання після досягнення повноліття та в подальшому за умови навчання до досягненням позивачем 23-х років. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.03.2021 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовногопровадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій не заперечує щодо заявлених вимог відповідача про стягнення на його користь аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, на період навчання до 01.07.2022 р. та просить розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засіданні не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив, в якому зазначив, що позивач дійсно навчається, але позивачем в позові не зазначено та не додано відповідних документів про те, що він навчається на бюджеті та отримує щомісяця стипендію у розмірі 890 грн. Згідно навчального плану терміном з 05.05.2021 р. по 27.06.2021 р. позивач направляється для проходження виробничої оплачувальної практики. Також зазначає, що він сплачував аліменти на утримання свого сина включно до 25.01.2021 р. приблизно з 8000 до 10000 грн., а вже 03.02.2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом, тобто через 8 діб. Крім того, вказує, що в матеріалах справи відомості про неможливість іншого з батьків - матері [PERSON] утримувати неповнолітню дитину (яка працює на Збагачувальній фабриці «Свято - Варваринська»). На підставі викладеного, просить суд позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на період навчання у твердій грошовій сумі, щомісячно, тобто до [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.02.2003 року, виданого виконкомом Української міської ради, [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , актова запис № 12. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 166. Згідно довідки № 6 від 02.02.2021 року, виданої ОСББ «Орхідея-1 м. Гірник», за адресою: [ADDRESS] , проживають: [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки від 11.01.2021 року, виданої Селидівським гірничим технікумом, [PERSON] є студентом 3-го курсу денного відділення зі спеціальності ЕР, групи 1ЕР-18. Термін навчання з 01.09.2018 р. по 01.07.2022 р. Частиною 2 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач позовні вимоги фактично визнав, однак не погодився з розміром аліментів, який просить позивач. Визначаючи розмір аліментів, який повинен стягуватися з відповідача, судом враховано, що відповідач є особою працездатного віку, може працювати та надавати матеріальну допомогу сину. У відзиві відповідач зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь сина на період навчання, однак вважає, що розумним та справедливим стягнення аліментів не в частці, а в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно, до [INFO] . У письмовій заяві від 28.04.2021 р. позивач зазначив, що погоджується на стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісяця. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на період навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісяця. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може самостійно вийти за межі позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Тому, аліменти з відповідача слід стягувати з дня пред`явлення позову до суду, а саме, з 03.02.2021 року. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини допуститирішення до негайного виконання в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку з задоволенням позовної заяви позивача, який звільнений від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 908 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved