Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати братів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням ? житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 липня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Спірідович А. М., житловий будинок на [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності. У вказаному будинку, окрім власника, зареєстровані його брати [PERSON] та [PERSON] , але фактично вони не проживають більше одного року, що підтверджується актом про проживання (про не проживання) від 07 липня 2021 року. Позивач вказує, що його брати мали вільний доступ та можливість без перешкод користуватися житлом, але при цьому, добровільно відмовилися від права користування житловим приміщенням. [PERSON] , як власник житла, здійснює оплату за будинок та комунальні послуги за братів, які не проживають у будинку, а тому змушений звернутися за захистом своїх прав, оскільки відповідачі створюють йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження його майном Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 серпня 2021 року відкрито провадження у справі №536/1329/21 за правилами загального позовного провадження, призначено дату підготовчого судового засідання. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі №536/1329/21 та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не відомі. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25 липня 2020 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовичем А. М., зареєстрованого в реєстрі за №556, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] є її онук [PERSON] , який отримав у спадщину ? житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Довідкою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовича А. М. №02-14/40 від 21 лютого 2020 року підтверджується, що спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлої [INFO] [PERSON] є [PERSON] . Відомості про інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №217745366 від 25 липня 2020 року убачається, що право приватної власності на житловий будинок з господарським будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №556 від 25 липня 2020 року. Згідно із довідкою виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1031 від 07 липня 2021 року станом на 07 липня 2021 року, яка видана [PERSON] , до складу сімї (зареєстровані), за адресою: [ADDRESS] , входять: власник [PERSON] , [INFO] , брат [PERSON] , [INFO] , та брат [PERSON] , [INFO] . Окрім того, 07 липня 2021 року, за підписом депутата сільської ради Бутенко Ж. П., керуючого справами виконавчого комітету Л. Мирної, у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , складено акт про те, що у [ADDRESS] , зареєстровані, але не проживають близько одного року [PERSON] та [PERSON] . При цьому, у довідці виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради №2631 від 11 жовтня 2021 року зазначено, що [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , більше року за даною адресою не проживають. Таким чином, відповідачі більше року не проживають за місцем реєстрації, а тому такими діями порушують право позивача щодо вільного користування та розпорядження належним йому майном. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Між тим, положеннями статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 ЖК Української РСР). Таким чином, ураховуючи, що відповідачі за місцем реєстрації фактично не проживають більше року, обов`язків щодо утримання житла не виконують, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання братів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908, 00 грн.

Outcome: approved