Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у сумі 719 712 гривень і 82% річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 74376 гривень, пені у розмірі 496 601 гривень, а також суми штрафу - 575768 гривень, що разом становить 1866457 гривень; стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 вересня 2015 року він позичив [PERSON] 719 712 гривень, що становить еквівалент 27 200 доларів США згідно договору позики, посвідченому приватним нотаріусом міського нотаріального округу Левашовим О.Г. Згідно п. 2 договору - «сторони свідчать, що грошові кошти передані позикодавцем, та одержані позичальником до підписання договору». У зв'язку з порушенням умов договору (а саме, графіку повернення п. 5.1. договору), ним була відправлена заява на ім'я [PERSON] від 30 листопада 2015 року з вимогою у тридцяти денний строк достроково повернути йому суму позики у повному обсязі. Ця заява була отримана [PERSON] 03 грудня 2015 року. У встановлений строк (до 03 січня 2016 року) [PERSON] борг йому не повернула. Пунктом 9 договору встановлено розмір процентів у розмірі 82% річних. Також, пункт 10 договору встановлює пені у розмірі 1,5% за кожен день прострочення платежу, а також штраф у розмірі 20% від суми позики за кожен випадок порушення. Таким чином, сума процентів за період прострочення становить 74 376 гривень (719712 гривень * 82% : 365 * 46 днів прострочення); сума пені за 46 днів прострочення становить 496 601 гривень (719712 гривень * 1,54% * 46 днів прострочення); сума штрафу становить 575768 гривень (чотири випадів порушення, по 143 942 гривень за один випадок, тобто не було сплачено частини грошей згідно графіку, вказаних в п. 5.1. договору, та не була повернута сума позики в строк). Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи\-ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з матеріалів справи, 01 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позикодавець [PERSON] передав у власність позичальнику [PERSON] грошові кошти у сумі 579 632 гривень 00 копійок, що за домовленістю сторін еквівалентно 27 200 доларів США за офіційним курсом Національного банку України, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 2 договору позики, сторони свідчать, що грошові кошти, які є предметом цього договору передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно п. п. 5.1. п. 5 договору позики, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві вказані вище грошові кошти у наступному порядку: по 12 786 гривень 00 копійок, щомісяця з 17 по 22 число кожного місяця, а саме: перша виплата - з 17 по 22 вересня 2015 року; друга виплата - з 17 по 22 жовтня 2015 року; третя виплата - з 17 по 22 листопада 2015 року; четверта виплата - з 17 по 22 грудня 2015 року; п'ята виплата - з 17 по 22 січня 2016 року; шоста виплата - з 17 по 22 лютого 2016 року; сьома виплата - з 17 по 22 березня 2016 року; восьма виплата - з 17 по 22 квітня 2016 року; дев'ята виплата - з 17 по 22 травня 2016 року; десята виплата - з 17 по 22 червня 2016 року; одинадцята виплата - з 17 по 22 липня 2016 року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виконані умови договору позики та передано відповідачу грошові кошти у позику, про що свідчить підпис відповідача у договорі позики. В той же час, відповідачем не були виконані умови договору позики та не повернуто суму позики, обумовлену договором, у зв'язку з чим, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 719 712 гривень суми отриманої позивачем позики. В той же час, як вбачається з договору позики, відповідачем було отримано від позивача 579 632 гривень 00 копійок . Таким чином, враховуючи порушення умов договору позики з боку відповідача, суд приходить до висновку про правомірність стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 579 632 гривень 00 копійок. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до п.п. 9, 10 договору позики, якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов'язується сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, тобто несплачену в строк суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції та 82 % річних. В разі невиконання та/або неналежного виконання будь-якого пункту цього договору позичальник зобов'язується сплатити позикодавцю неустойку: штраф в розмірі 20 відсотків від суми позики за кожний випадок порушення та пені у розмірі 1,5% за кожен день прострочення платежу. Таким чином, з відповідача на користь позивача також підлягає до стягнення відсотки за користування грошовими коштами, що становлять 59 900 гривень 60 копійок (579 632 (сума заборгованості) * 82% річних: 365 * 46 (кількість днів прострочення сплати), сума пені за прострочення сплати коштів у розмірі 399 946 гривень 08 копійок (579 632 гривень (сума заборгованості) * 1,5% * 46 (кількість днів прострочення) та сума штрафу у розмірі 463705 гривень 60 копійок (115 926 гривень 40 копійок (сума штрафу за один випадок порушення 579 632 гривень 00 копійок * 20%: 100) * 4 (чотири випадки прострочення сплати). 30 листопада 2015 року позивачем було подано заяву, адресовану відповідачу, про повернення суми позики, в той же час дана заява була залишена поза увагою відповідача та сума позики повернута не була. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на викладене, враховуючи порушення відповідачем умов договору позики, враховуючи, що відповідачем заперечень на позовну заяву подано не було, доказів, щодо спростування вимог позивача про стягнення заборгованості за договором позики, суду не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики у розмірі 579 632 гривень 00 копійок, сума відсотків у розмірі 59 900 гривень 60 копійок, сума пені у розмірі 399 946 гривень 08 копійок та сума штрафу у розмірі 463 705 гривень 60 копійок, а всього на загальну суму 1 503 184 гривень 28 копійок. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує відповідачу до сплати на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6 890 гривень 00 копійок, які сплачено позивачем за подання даного позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial