Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог вказує на наступні обставини. 02 січня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір позички нежитлового приміщення загальною площею 63,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . 25 червня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування приміщення. Відповідно до умов договору дарування позивачу передано у власність вищевказане приміщення. Після закінчення терміну дії договору відповідач нежитлове приміщення позивачу не повернув. Враховуючи наведене просить суд витребувати з володіння [PERSON] нежитлове приміщення загальною площею 63,3 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] повернути на користь власника [PERSON] нежитлове приміщення загальною площею 63,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що 02 січня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір позички нежитлового приміщення загальною площею 63,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Термін дії договору до 31 грудня 2019 року. Згідно п. 2.3.1 вищевказаного договору позичкодавець має право після закінчення терміну дії даного Договору вимагати від користувача повернення нежитлового приміщення у належному стані. 02 січня 2019 року відповідачу передано у строкове безоплатну користування нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом приймання-передачі до Договору позички нежитлового приміщення від 02 січня 2019 року. Згідно Договору дарування приміщення від 25 червня 2019 року, [PERSON] подарувала [PERSON] приміщення за адресою: [ADDRESS] , площею 63,3 кв.м. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 171904272 від 27.06.2019 року, право власності на приміщення за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] 08 вересня 2020 року позивач направляв [PERSON] повідомлення з вимогою звільнити нежитлове приміщення площею 63,3 кв.м., яке знаходиться по [ADDRESS] до 18 вересня 2020 року. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина 1 ст.11 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Згідно ч. 1 ст. 832 ЦК України позичкодавець має право на відчуження речі, яка передана ним у користування. До набувача речі переходять права та обов`язки позичкодавця. Користувач зобов`язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання, що п. 3 ч. 2 ст. 833 ЦК України. Як слідує з вимог ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. В судовому засіданні встановлено, що нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не було повернуто позивачу чи попередньому власнику та позичкодавцеві [PERSON] відповідачем [PERSON] , жодних доказів на спростування даних обставин відповідач не подав, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідач не виконав умови Договору позички нежитлового приміщення від 02 січня 2019 року. Поряд з цим суд вважає, що позивачем не обґрунтовано та не доведено обставин порушення права володіння позивача внаслідок порушення умов договору позички, враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги про витребування спірного майна з володіння [PERSON] не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що права позивача порушені відповідачем, а тому позовні вимоги слід частково задовольнити та зобов`язати [PERSON] повернути нежитлове приміщення загальною площею 63,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] власнику [PERSON] згідно договору позички від 02 січня 2019 року, відмовивши у задоволенні решти позовних вимог. Окрім того, враховуючи, що позов задоволено частково, зокрема, в частині немайнових вимог, на підставі 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved