Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Другим співвласником 1/2 частини вищевказаної квартири є його син [PERSON] , який зареєстрований та проживає в зазначеній квартирі. За вищевказаною адресою з 01.11.2013 року значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] , однак фактично він не проживає за даною адресою, його особистих речей в квартирі немає. Реєстрація за вищевказаною адресою відповідача перешкоджає власнику розпорядитися власністю, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] , та зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Донецькій області зняти з реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою Запорізького районного суду Донецької області від 26.02.2018 року зазначену цивільну справу було повернуто позивачу, у зв`язку з невірно визначеною підсудністю. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.04.2018 року скасовано ухвалу Запорізького районного суду Донецької області від 26.02.2018 року та вищевказану справу направлено для продовження розгляду справи (вирішення питання) до суду першої інстанції. Ухвалою Запорізького районного суду Донецької області від 02.05.2018 року зазначену цивільну справу направлено до Селидівського міського суду Донецької області за підсудністю. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.06.2018 року вищевказана цивільна справа залишена без руху. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.07.2018 року продовжено строк для усунення недоліків по зазначеній цивільній справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.08.2018 року зазначену цивільну справу прийнято до розгляду та призначено судове засідання за правилами спрощеного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14.01.2019 року по справі замінено третю особу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд слухати справу без його участі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд слухати справу без її участі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст.ст.\~223,\~280 ЦПК України\~суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи Селидівської міської\~ради в\~особі Відділу\~реєстрації та\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання (перебування)\~фізичних осіб\~та формування\~і ведення\~реєстру виконавчого\~комітету про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.05.2007 року [NUMBER] 4402 квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] 1/2 частки та члену сім`ї [PERSON] - 1/2 частки. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17186792 від 24.12.2007 року, власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер [NUMBER] , зазначені [PERSON] та [PERSON] , форма власності приватна спільна часткова. Відповідно до картки реєстрації фізичних осіб, [PERSON] , [INFO] , 01.11.2013 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 17.01.2019 року № 01-45/55, виданої Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області, [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , з 31.10.2013 року в м. Донецьк [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 391 ЦК України\~передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтями 47, 48\~Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Частиною 1 статті 383\~ЦК України та ст.\~150\~Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156\~Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст.\~156\~Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст.\~317\~ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст.72 ЖК\~визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами\~ст. 76-81 ЦПК України\~засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач не мешкає за адресою реєстрації понад встановлений законом термін без поважних причин. Вирішуючи позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, суд виходить з наступного. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті\~71,72,\~116,\~156 ЖК УРСР,\~ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Отже, задоволення вимоги про зняття особи з реєстраційного обліку судом можливе виключно у разі відмови відповідного державного органу виконати рішення суду про втрату особою права користування жилим приміщенням і у разі пред`явлення позову з зазначеними вимогами до даного органу. Відповідно до\~ст. 7 Закону « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідача є похідними від позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тому враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Крім того, орган Відділу реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб є та формування і ведення реєстру виконавчого комітету є третьою особою, а не відповідачем по справі і вирішувати його обов`язки суд позбавлений можливості. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed