Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Марганецького міського суду з позовом до [PERSON], третя особа Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою вул. Проектна, 9/49, м. Марганець, Дніпропетровської області, на підставі договору дарування від 11 лютого 2010 року. З 21.08.2001 року в даній квартирі зареєстрований його син [PERSON] який проживав там до початку 2005 року. Однак з 2005 року син не проживає за цією адресою. Він зібрав речі та з того часу проживає за адресою [INFO]. З того часу він іноді приходив до квартири, але з 2013 року взагалі не зявляється. Просить суд винести рішення, яким визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування квартирою що знаходиться за адресою вул. Проектна, 9/49, м. Марганець, Дніпропетровської області. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити. Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, в добровільному порядку знятись з реєстрації відмовляється. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце повідомлений належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Дійсно позивач [PERSON] являється власником квартири, що знаходиться за адресою вул. Проектна, 9/49, м. Марганець, Дніпропетровської області, що підтверджується договором дарування від 11 лютого 2010 року(а.с.6). . Актом від 09.07.2015 року підтверджується, що відповідач [PERSON] зареєстрований але не проживає за зазначеною адресою вул. Проектна, 9/49, м. Марганець більше двох років. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджуватися цією власністю на свій розсуд. До членів сім'ї, відповідно до ст. 64 ЖК України належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником або законом. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він понад один рік відсутній по місцю реєстрації без поважних причин. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved