Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути на його користь з відповідачки [PERSON], суму боргу за борговою розпискою 13 000,00 доларів США та 879,67 доларів США 3% річних за прострочення боргу, що станом на 04.11.2013 року відповідно до встановленого Нацбанком України офіційного курсу гривні до іноземних валют становить 110 942 (сто десять тисяч дев'ятсот сорок дві) гривні 84 коп. Також просив стягнути з відповідачки всі понесені ним судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.08.2011 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики грошей згідно якого він передав останній грошові кошти у сумі 13 000,00 доларів США терміном на 1 місяць. Укладення договору позики підтверджується письмовою розпискою. У встановлений у розписці термін 11.09.2011 року відповідачка кошти не повернула, та повідомила, що на даний час такої суми коштів у неї нема. До цього часу, сума боргу не повернута відповідачем [PERSON] у добровільному порядку, остання уникає з ним зустрічей, не відповідає на телефонні дзвінки, а тому він вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] звернулась у суд з зустрічною позовною заявою у якій просила суд у задоволені позову [PERSON] до неї про стягнення боргу відмовити у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог, а також просила суд визнати договір позики таким, що не укладався, розписку видану нею 11.08.2011 року недійсною. В обґрунтування вимог зустрічної позовної заяви покладалась на те, що перебувала з [PERSON] у фактично шлюбних відносинах на протязі 10 років. У серпні 2011 року на прохання своєї подруги вона звернулась до [PERSON], який працював на той час слідчим прокуратури м. Стрия з проханням продиктувати їй зразок розписки. Оскільки вона йому довіряла, то написала у зразку розписки своє імя та прізвище, а згодом продиктувала дану розписку знайомій у телефонному режимі. Однак жодних грошових коштів вона не отримувала, у змісті розписки від 11.08.2011 року не міститься відомостей про передання їй [PERSON] грошової суми 13 тисяч доларів США. Вжите слово «позичаю» не стверджує факт, який відбувся, тобто отримання грошей та факт їх передання. Крім того, вважає що [PERSON] не міг позичити їй таку суму грошей, оскільки такої значної суми у нього просто не могло бути так як він працював державним службовцем. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить поданий ним позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, а у задоволенні зустрічних позовних вимог просить відмовити, оскільки вважає такі надуманими та необґрунтованими. Також додатково зазначив, що серпні 2011 року він не проживав з [PERSON]. Вони були знайомі, тому відповідачка звернулась до нього з проханням дати їй у борг 13 000,00 доларів для купівлі квартири, які через місяць мала повернути після того як продасть автомобіль. Крім того пояснив, що його дружині було відомо про те, що він позичив кошти, але їй не було відомо кому. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просила суд первісний позов задоволити, стягнути з [PERSON] у користь [PERSON] суму заборгованості 13 000,00 та 3% річних за прострочення боргу - 879,67 доларів США, що станом на 04.11.2013 року відповідно до встановленого Нацбанком України офіційного курсу гривні до іноземних валют становить 110 942, 84 грн. У задоволені зустрічного позову відмовити у звязку з безпідставністю. Зазначила, що суду було надано достаньо доказів, які підтверджують факт передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON] у сумі 13 000,00 доларів США, зокрема оригінал розписки про передачу коштів. Що стосується позовної вимоги про стягнення суми заборгованості, саме у валюті долара США, то зазначила, що згідно норм ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій валюті у якій позичав, крім того у резолютивній частині позовної заяви зазначено еквівалент суми заборгованості до національної валюти України гривні. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON], у судовому засіданні вимоги зустрічної позовної заяви просила задоволити. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з неї суми заборгованості, то у задоволенні таких просила вімовити у повному обсязі. Зазначила, що дана розписка дійсно була написана нею власноручно 11.08.2011 року під диктовку [PERSON], однак вона була тільки зразком для її знайомої. У судовому засіданні від 17.01.2013 року також зазначила, що [PERSON] дійсно обіцяв їй купити квартиру, однак у звязку з тим, що їх відносини погіршились і вони розійшлись він не позичив їй грошові кошти. Представник відповідача за первісним позовм [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки з тексту розписки, яка написана її довірителькою [PERSON] не вбачається факту передачі коштів, що суперечить правовій позиції Верховного суду України викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року. Крім того, вважає, що [PERSON] як державний службовець не міг володіти такою сумою грошових коштів, а відповідно не міг їх позичити [PERSON]. Що стосується зустрічної позовної заяви про визнання договору позики таким, що не укладався, розписку видану [PERSON] від 11.08.2011 року недійсною, то просила суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та підлягають повністю до задоволення, а у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Так судом встановлено, що 11.08.2011 року сторони уклали між собою договір позики згідно з яким [PERSON] позичив [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 13 000,00 доларів США, які остання зобов'язувалась повернути протягом одного місяця про, що свідчить розписка, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні та копія якої знаходиться в матеріалах справи. Крім того, відповідач [PERSON] підтвердила та не заперечувала того факту, що вона власноручно написала та підписала дану розписку. Відповідно до п.п.1 та 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом встановлено, що станом на 04.11.2013 року Національним банком України було встановлено офіційний курс грошової одиниці долару США по відношенню до національної валюти України - гривні на рівні 799,3000 за 1 долар США. Тому 13 000,00 доларів США згідно розписки від 11.08.2011 року у перерахунку на національну валюту становить 103 909,00 грн. У відповідності зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так в судовому засіданні з достовірністю встановлено той факт, що відповідач [PERSON] повинна повернути позивачу суму основної суми боргу 13 000,00 доларів США, що станом на 04.11.2013 року відповідно до встановленого Нацбанком України офіційного курсу гривні до іноземних валют становить 103 909 (сто три тисячі дев'ятсот дев'ять) гривень 00 коп. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що згідно розрахунку, який знаходиться в матеріалах справи сума 3% річних за неналежне виконання відповідачем зобов'язання по поверненню боргу в сумі 13 000,00 доларів США становить 879,67 доларів США, що в перерахунку на національну валюту станом на 04.11.2013 року згідно офіційного курсу валют встановленого Національним банком України становить 7 033,84 грн. Суд не бере до уваги та вважає голослівними пояснення відповідача [PERSON] про те, що розписка написана нею 11.08.2011 року була тільки зразком продиктованим позивачем [PERSON] для її знайомої, оскільки у борговій розписці чітко зазначені прізвище та ініціали відповідача, її паспортні дані (серія та номер) та її підпис. Вищезазначені особисті дані відповідача у розписці спростовують її твердження про те, що розписка була тільки зразком. Крім того у судовому засіданні від 17.01.2013 року відповідач [PERSON] зазначила, що [PERSON] дійсно обіцяв їй купити квартиру, однак у зв'язку з тим що їх відносини погіршились і вони перестали проживати разом він не позичив їй грошові кошти. Дані пояснення відповідачки ставлять під сумнів добросовісність її показів та викликають у суда підозри щодо їх правдивості та чесності. Також суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] про те, що з боргової розписки не вбачається факту отримання [PERSON] коштів, а саме, що слово «позичаю» не стверджує факт який відбувся, тобто отримання грошей чи їх передання. Так у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже договір позики є реальним договором, який вважається укладеним лише з моменту передання грошей (речей) позикодавцем позичальнику. З урахуванням вищезазначеної норми, а також врахувавши правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63-ц13, згідно якої вбачається що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що боргова розписка, яка підтверджує укладення договору позики засвідчує факт передачі коштів позикодавцем [PERSON] позичальнику [PERSON] Що стосується пояснень представника відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] працюючи у серпні 2011 року слідчим прокуратури м. Стрия не міг володіти такою сумою коштів, то такі є надуманими і спростовується наявною у матеріалах справи довідкою з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України про суми виплачених доходів та утриманих податків, згідно якої вбачається, що позивач [PERSON] отримує досить високий, стабільний дохід, що не виключає можливості наявності у нього певних заощаджень. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. На підставі вищенаведеного, врахувавши те, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач дійсно отримала ві позивача 13 000,00 доларів США, пропустила строк виконання зобов'язання, оскільки у позикодавця - [PERSON] наявний борговий документ (розписка про отримання позичальником - [PERSON] грошових коштів) суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача [PERSON] підлягають до задоволення. А саме з відповідача слід стягнути у користь позивача суму заборгованості, яка становить 13 879, 67 доларів США що по курсу НБУ станом на 04.11.2013 року еквівалентно 110 942 ( сто десять тисяч гривень дев'ятсот сорок дві гривні) 84 копійки з яких: сума основного боргу 13 000,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 04.11.2013 року еквівалентно 103 909 (сто десять тисяч гривень дев'ятсот сорок дві гривні) 84 копійки та 879, 67 доларів США - 3% річних за прострочення виконання зобов'язання, що по курсу НБУ станом на 04.11.2013 року еквівалентно 7 033 (сім тисяч тридцять три) гривні 84 коп. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики таким, що не укладався, а розписку від 11.08.2011 року недійсною, то такі не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Так [PERSON] зазначає, що кошти у розмірі 13 000,00 доларів США вона не отримувала, а підписана нею розписка була зразком ,яку вона написала для знайомої. Однак, дані твердження спростовуються тим, що із спірної боргової розписки вбачається, що [PERSON] власноручно написала та підписала її, вказала у ній свої паспортні дані. Крім того даний факт також не заперечувався відповідачкою у судовому засідання. Факт отримання грошових коштів за борговою розпискою вона спростовує також тим, що слово «позичаю» не підтвержує факту передання чи отримання коштів. Так згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак всупереч вищезазначеної норми протягом всього часу розгляду справи в суді позивачем за зустрічним позовом [PERSON] та її захисником [PERSON] не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування зустрічних позовних вимог і у судовому засіданні таких також не було здобуто. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник вправі оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, однак, у разі укладення договору позики у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків на підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця. Таке положення не застосовується лише у випадках, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем, або під впливом тяжкої обставини. Судом встановлено. що спірний договір позики укладався не під впливом обману, насильства чи тяжкої обставини, або ж внаслідок зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем, оскільки на такі обставини [PERSON] у зустрічній позовній заяві не посилається. З огляду на зазначене вище, оцінивши докази у їх сукупності суд прийшов до обгрунтованого висновку. що позовні вимоги зустрічної позовної заяви не ґрунтуються на нормах чинного законодавства і у задоволенні таких слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати підтверджені ним документально. Тому суд вважає, що з відповідача за первісним позовом [PERSON] слід стягнути в користь позивача [PERSON] судовий збір, який той сплатив при подачі позову до суду, а саме 1109 (одну тисячу сто дев'ять) гривень 42 коп..

Outcome: approved