Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачем перебував в близьких відносинах, як наслідок [INFO] у них народився син - [PERSON] . У свідоцтві про народження батьком дитини зазначений [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Висновком спеціаліста від 23 червня 2020 року № 577 молекулярно-генетичного дослідження встановлено, що вірогідність того, що він дійсно є біологічним батьком [PERSON] складає 99,9999 відсотків. Станом на сьогодні відповідач не проживає разом із дитиною, від її утримання самоусунулася, не цікавиться її життям, станом здоров`я, вихованням. Оскільки документально не підтверджено його батьківство щодо [PERSON] , який проживає спільно із ним та перебуває на його повному утриманні, виникають труднощі у всіх офіційних структурах та організаціях, адже для вирішення будь-яких соціально-побутових потреб дитини необхідна присутність одного з батьків дитини. Визнання батьківства необхідне для того, щоб надавати дитині у майбутньому все необхідне для нормального фізичного і духовного розвитку та мати можливість приймати участь у його вихованні і розвитку. На підставі викладеного, для захисту особистих немайнових прав він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом, в якому просить визнати його батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , та внести зміни до актового запису № 1681 вчиненого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 22 грудня 2015 року, зазначивши у графі про батька його батьком. 21 квітня 2021 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року за клопотанням позивача витребувано витяг із актового запису № 1681 від 22 грудня 2015 року про народження [PERSON] 06 липня 2021 року у підготовчому судовому засіданні ухвалою постановлено, без виходу до нарадчьої кімнати, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлялася належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить конверт, який повернувся до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 30), також відповідач про день та час розгляду справи повідомлялася шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 37, 42), заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. Представник третьої особи - Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на електронну адресу суду надіслала заяву в якій просила розглянути справу за відсутністю представника відділу, і по закінченню розгляду справи рішення направити на їх адресу. 21 жовтня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, за наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] і [PERSON] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 1681 (а. с. 8). Відповідно до витягу з актового запису про народження № 1681 від 22 грудня 2015 року [PERSON] , який складений Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції батьком дитини записано [PERSON] на підставі заяви матері в порядку частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а. с. 51). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що є біологічним батьком дитини. Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду (ч. 1 ст. 128 СК України). Підставою державної реєстрації народження дитини є, зокрема, заява її матері, запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у зазначеній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved