Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13.03.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів у вигляді розписки, у відповідності до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 3200,00 доларів США зі строком повернення до 01.04.2015 року. Оскільки, відповідач ухиляється від повернення грошових коштів, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача грошові кошти в сумі 71214,04 грн, інфляційні нарахування у розмірі 32616,03 грн та 3% річних у розмірі 2259,34 грн. 24.09.2015 року представник позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просить суд стягнути з [PERSON] суму основного боргу у розмірі 71214,04 грн, 3% річних за період з 22.04.2015 року по 21.09.2015 року включно в розмірі 3154,88 грн, інфляційні нарахування з квітня 2014 року по серпень 2015 року в розмірі 48069,48 грн, а всього 122438,40 грн. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду судом повідомлявся за останнім відомим місцем проживання, за даних обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, причин своєї неявки в судове засідання відповідач не повідомив, за таких обставин суд визнав причини його неявки неповажними та вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до розписки від 13.03.2014 року, [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 3200 доларів США від [PERSON] строком на 12 місяців та зобов'язався провертати по 250 доларів США щомісяця протягом 11 місяців, а на 12 місяць повернути суму яка залишилася в повному обсязі (а.с.6). З огляду на те, що кошти за розпискою відповідач повинен був повернути в квітні 2015 року, то з цього часу відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК, передбачено, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовому висновку ВСУ в спорі про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року (справа №6-63 цс 13), передбачено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 71214,04 грн, 3% річних у розмірі 3154,88 грн та інфляційні нарахування у розмірі 48069,48 грн. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1224,38 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved