Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси 23.12.2019р. з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. В обґрунтування позову зазначено, що з 25.12.2015р. сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Проте в цивільному шлюбі сторони проживали з 2001 року. Від цивільного шлюбу в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . На даний час, сторони не проживають однією сім`єю, позивачем подано позов про розлучення. Як вказує позивач, під час спільного проживання, ним з відповідачем як подружжям, було набуте наступне майно: - телевізор VLG - вартістю 2300грн. - телевізор «Самсунг» - вартістю 2800грн. - телевізор DEX - вартістю 5700грн. - музичний центр Самсунг - вартістю 3600грн. - пилосос Самсунг - вартістю 1400грн; - комп`ютер LG - вартістю 9800грн; - мікрохвильова піч LG - вартістю 2400грн.; - мікрохвильова піч «Самсунг» - вартістю 1800грн.; - холодильник «Самсунг»- вартістю 4200грн.; - газова плита - вартістю 3700 грн.; - сантехніка, а саме: труби в ванну та туалет - 4500грн., - газовий лічильник - вартістю 3500грн.; - металопластикове вікно в кухню - вартістю 1600грн; - металопластикове вікно в зал - вартістю 3800грн. Всього на загальну суму 51100грн. Також позивач зазначає, що вся побутова техніка на даний час знаходиться у відповідача і на його прохання віддати речі добровільно, отримав від відповідача відмову. Тому він був вимушений звернутися до суду з даним позовом в якому просив визнати за ним право власності та виділити йому: - телевізор «Самсунг» - вартістю 2800грн. - телевізор DEX - вартістю 5700грн., - пилосос Самсунг - вартістю 1400грн; - комп`ютер LG - вартістю 9800грн; - мікрохвильова піч «Самсунг» - вартістю 1800грн.. Тобто всього на загальну суму 21500грн. Визнати право власності за відповідачем та виділити їй: - телевізор VLG - вартістю 2300грн., - музичний центр Самсунг - вартістю 3600грн., - мікрохвильова піч LG - вартістю 2400грн.; - холодильник «Самсунг»- вартістю 4200грн.; - газова плита - вартістю 3700 грн.; - сантехніка, а саме: труби в ванну та туалет - 4500грн., - газовий лічильник - вартістю 3500грн.; - металопластикове вікно в кухню - вартістю 1600грн; - металопластикове вікно в зал - вартістю 3800грн. Всього на загальну суму 29600грн. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 грудня 2019 року справу передано до Придніпровського районного суду м. Черкаси для її подальшого розгляду за підсудністю. Ухвалою суду від 31 січня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання з викликом сторін. 04 березня 2020 року відповідачем надано суду відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі та вказує, що газова плита та телевізор марки LT-3202 були придбані нею особисто до укладання шлюбу з позивачем, в 2010-2011 роках. Придбання інших речей зазначених позивачем відповідачка не визнала, вказала, що [PERSON] не надав суду жодного доказу на придбання вказаних речей у шлюбі. Ухвалою суду від 28 квітня 2020 року підготовче провадження закрито. Призначено справу до розгляду в судове засідання по суті позовних вимог. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що вся побутова техніка була придбана ним з відповідачкою за час їх цивільного шлюбу, тобто протягом 2003-2014 років. Будь-яких доказів щодо придбання вказаної техніки він суду надати не може, оскільки всі ці документи залишились у відповідача. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Фонрабе Є.В., в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Так, відповідач вказала, що заперечує той факт, що нею з позивачем було придбано ті речі, що зазначені позивачем в позовній заяві. Окремо звернула увагу суду на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтведження придбання такого майна. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що з 25.12.2015 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 11). Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] (а.с. 12). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що він та відповідачка [PERSON] з 2001 року проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. І за час їх спільного проживання ними було набуте майно (протягом 2003-2014 років), яке він просить поділити між ними. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи які спільно проживають пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обв`язки. Конституційний суд в своєму рішенні від 03 червня 1999 року у справі №1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат спільний бюджет, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які свідчать реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини які притомні подружжю. Згідно із частиною першою статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно з ст. 21СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ст.36 СК України). Оскільки судом встановлено, що сторони уклали шлюб 25.12.2015 року, а майно, яке просить поділити позивач було набуте за період часу до укладання шлюбу сторонами, тобто до 25.12.2015р. то у такому випадку спочатку, до поділу майна, потрібно визнавати факт проживання однією сім`єю і ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] , а потім уже визнавати майно спільним сумісним майном подружжя та його поділ шляхом визнання права власності на його частку (ст. 74 СК України). Разом з тим, позивач звертаючись до суду з даним позовом не заявляв такої позовної вимоги як встановлення факту проживання однією сім`єю і ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] у період часу з 2001 року по 25.12.2015 року (дата укладання шлюбу між сторонами). Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала факт набуття сторонами такого майна, зокрема, телевізора VLG - вартістю 2300грн., телевізора «Самсунг» - вартістю 2800грн., телевізора DEX - вартістю 5700грн., музичний центр Самсунг - вартістю 3600грн., пилососа Самсунг - вартістю 1400грн; комп`ютера LG - вартістю 9800грн; мікрохвильової пічі LG - вартістю 2400грн.; мікрохвильової пічі «Самсунг» - вартістю 1800грн.; холодильника «Самсунг»- вартістю 4200грн.; сантехніки, а саме: труби в ванну та туалет - 4500грн., газового лічильника - вартістю 3500грн.; металопластикового вікна в кухню - вартістю 1600грн; металопластикового вікна в зал - вартістю 3800грн. Окремо слід зазначити, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання таких речей. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд не має об`єктивної можливості під час розгляду даної справи встановити факт придбання вказаних вище речей, а також встановити факт їх придбання сторонами за час спільного їх проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і те, що вони були придбані за спільні їх кошти. В судовому засіданні відповідач вказала, що газова плита була придбана нею за особисті кошти 20.10.2011р. в магазині ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» за ціною 1359грн. Крім того, також нею було придбано 14.04.2010р. телевізор марки LT-3202 DEX за ціною 3799грн. На підтвердження чого, відповідачем було надано копію фіскальних чеків (а.с. 31). Таким чином, судом встановлено, що вказані вище речі було набуто до укладання шлюбу між сторонами. У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Крім того, статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. З огляду на вищевикладене, з урахуванням позиції позивача та не визнанням позовних вимог відповідачем, враховуючи те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання спірного майна сторонами за час їх спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу за спільні кошти, а також придбання будь-якого майна за час перебування сторін у шлюбі (з 25.12.2015р.), суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя не підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати у вигляді судового збору не підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. На підставі ст.ст. 3, 21, 60, 63, 69, 70, 71, 74 Сімейного Кодексу України, ст.ст.364, 368, 370, 372 ЦК України, та

Outcome: dismissed