Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] та відповідно до позовних вимог, з врахуванням ухвали про закриття провадження в частині заявленої позовної вимоги про розірвання шлюбу, просив суд визначити місце проживання дитини - сина [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] та стягнути з відповідача [PERSON] . на користь позивача [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі ј частини від всіх доходів відповідача але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 березня 2016 року. В шлюбі у них народився син [PERSON] [INFO] . Але з 2019 року стосунки між позивачем та відповідачем стали погіршуватися, між ними стали виникати сварки конфлікти, відповідач стала застосовувати по відношенню до позивача фізичне насильство. Останній конфлікт відбувся між позивачем та відповідачем 22 березня 2019 р., в ході якого позивачу були спричинені тілесні пошкодження та з метою зупинити протиправні дії відповідача позивачем був викликаний наряд поліції. Після даного конфлікту відповідач [PERSON] перебуваючи в збудженому стані взяла їх сина [PERSON] та поїхала в невідомому для позивача напрямку, при цьому про місце свого знаходження відповідач не повідомляла на зв`язок не виходила. Але через два дні відповідач вийшла на зв`язок з позивачем та останні домовилися про зустріч між собою. 26 березня 2019 р. відповідач [PERSON] приїхала по місцю проживання позивача: [ADDRESS] та привезла з собою сина [PERSON] . При зустрічі відповідач знову спровокувала скандал, що призвело до виклику поліції, але у присутності останніх [PERSON] продовжувала вчиняти протиправні дії, та забрала свої особисті речі та речі сина [PERSON] та знову поїхала в невідомому для позивача напрямку разом з сином [PERSON] . Місце перебування [PERSON] та сина [PERSON] позивачу достовірно відомо не було, але в середині квітня 2019 р. відповідач [PERSON] разом з сином [PERSON] знову приїхала за місцем проживання позивача та залишила сина [PERSON] позивачу [PERSON] , а сама поїхала в невідомому напрямку. З квітня 2019 р. по даний час син [PERSON] проживає разом з позивачем по справі [PERSON] , відповідач [PERSON] будь - якої участі у вихованні, утриманні, матеріальному забезпеченні сина не приймає, місце знаходження її не відомо. В зв`язку з чим з метою захисту інтересів малолітнього сина позивач просить в судовому порядку визначити його місце проживання разом з позивачем Крім того, що відповідач не приймає будь -якої участі у вихованні, утриманні малолітньої сина, та всі витрати щодо утримання, лікування та виховання доньки несе позивач по справі на підставі чого позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти в ј частини від всіх доходів відповідача але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В судовому засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] подали заяви про слухання справи в їх відсутність, в яких наполягали на задоволені позову в повному обсязі, з обставин викладених в позовній заяві, надавши до суду свої письмові пояснення та не заперечували щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, місце та час розгляду справи сповіщалася належним чином за місцем реєстрації відповідача. Про наявність даної справи в Дніпровському районному суді м.Києва відповідач [PERSON] достовірно знає, так -як подавалися ряд клопотань в рамках розгляду даної справи, а також остання скористалася своїм правом щодо оскарження в апеляційному порядку процесуального рішення, що було постановлено Дніпровським районним судом м. Києва в рамках розгляду даної справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації в зал судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив слухати справу в його відсутність та винести рішення в інтересах дитини з врахуванням висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 18.05.2021 року. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Чечельницької районної державної адміністрації Вінницької області в зал судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив слухати справу в його відсутність. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в зал судового засідання не з`ялися сповіщалися належним чином про день місце та час розгляду справи в суді. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 березня 2016 року. В шлюбі у них народився син [PERSON] [INFO] . Відповідно до заочного рішення Чечельницького районного суду Вінницької обл. від 4 жовтня 2019 р. шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано ( актовий запис 24). Після розірвання шлюбу [PERSON] було відновлено її дошлюбне прізвище « [PERSON] » . Також, відповідно до даного рішення стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі ј частини заробітку ( доходу) але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Вербської сільської ради Чечельницького району Вінницької обл. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та з грудня 2019 р. фактично не проживає за вказаною адресою разом зі своїм сином [PERSON] [INFO] . Як убачається з наданої до суду медичної документації, що малолітній [PERSON] отримує медичну допомогу та медичний огляд в м.Києві починаючи з квітня 2019 року та адреса останнього зазначена, як [ADDRESS] . Позивач по справі [PERSON] працевлаштований, має сталий дохід, працює в ТОВ «Мастер Ленд». Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 18.05.2021 р. за №103/3975/41/3 встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , дана квартира перебуває у користуванні позивача, в квартирі створені всі належні умови для проживання, виховання та навчання малолітнього [PERSON] та орган опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Як убачається з матеріалів справи між позивачем [PERSON] та малолітнім [PERSON] встановлені тісні соціальні зв`язки. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Також статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України слідує, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з ним знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 статті передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст. 183 СК України, той з батьків разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Виходячи з вищевикладеного, діючи в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що за обставин, що склалися позов [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, підлягає задоволенню з врахуванням того, що син [PERSON] проживає постійно з позивачем по справі, а відповідач по справі [PERSON] фактично самоусунулася від виховання та утримання свого сина. У відповідності до вимог ст. 192 СК України суд може змінити розмір аліментів визначений за рішенням суду . За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України . На підставі викладеного,

Outcome: approved