Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод в здійсненні прав по вихованню дитини та визначення способів участі у вихованні дитини, в якому позивач просить зобов`язати [PERSON] , не чинити йому перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , та визначити наступний спосіб участі у вихованні дитини: надати можливість бачитися з дитиною кожного понеділка та середи з 16.00 год. до 20.00 год без присутності відповідача; надати можливість кожної 1-ї та 3-ї п`ятниці місяця брати дитину до себе на вихідні, з 16.00 год до 20.00 год неділі з ночівлею у батька; надати можливість бачитися з дитиною з 9.00 год до 13.00 год в святкові дні - День народження, День Конституції, День Незалежності, Великдень, Трійця. У разі якщо в день призначений для побачень з батьком дитина хворіє, то відповідач має надати позивачу документи, що підтверджують хворобу дитини, і у такому випадку забезпечити зустріч за місцем перебування дитини; надати можливість брати дитину до себе на проживання перший тиждень зимових канікул; надати можливість брати дитину до себе на проживання в період літніх канікул з 1 червня по 15 червня, з 1 липня по 15 липня, з 1 серпня по 15 серпня; надати дозвіл на необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 08.10.2010 року по 02.10.2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач з відповідачем проживають за різними адресами: позивач проживає в [ADDRESS] , відповідач з дитиною - в [ADDRESS] . Позивач любить свою дитину бажає брати участь у її вихованні та розвитку, однак відповідач та її син [PERSON] впродовж останніх кількох місяців перешкоджають йому зустрічатися та спілкуватися з дитиною. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням надати йому можливість спілкування з дитиною дозволити забирати її до себе, гуляти з нею без участі та присутності матері, але відповідач ігнорує всі його прохання, не надає можливості розмовляти з дитиною по телефону, штучно створює обставини, через які позивач не може нормально зустрічатися з дитиною. Відповідач фактично не займається вихованням дитини, так як регулярно їздить за кордон до Республіки Італії. Дитина фактично проживає з старшим сином відповідача [PERSON] , який теж чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, погрожує фізичною розправою, провокує конфлікти, коли позивач приходить до доньки. В дитини є бажання спілкуватися з батьком, вона любить проводити з батьком час. Позивач вважає свої права порушеними, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2020 року позов прийнято до розгляду, вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, витребувано у Служби у справах дітей Вінницької міської ради висновок щодо визначення можливих способів участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористалася. 16.01.2021 року Служба у справах дітей Вінницької міської ради на виконання ухвали суду надала до суду висновок про визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , згідно якого Виконавчий комітету Вінницької міської ради вважає за доцільне визначити такі способи участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] : щоп`ятниці місяця з 19.00 год по 21.00 год, щосуботи місяця з 10.00 год по 20.00 год (а.с.69-70). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позов підтримав, з підстав, зазначених в ньому. Пояснив суду, що бажає бачитися з дитиною щодня, однак вже більше 8 місяців він дитину не бачив, оскільки [PERSON] не дозволяє їм спілкуватися, після того як позивач в липня 2020 року побачив, що його донька спить в одному ліжку з [PERSON] , який був оголеним. Позивач зробив йому зауваження з цього приводу і після того контакт з дитиною втрачено, до дитини його не пускають, двері не відчиняють. На даний час його донька налаштована проти батька, дочка не вітається з ним та не розмовляє. Позивач знає, що відповідач за минулий рік двічі по три місяці була за кордоном на заробітках, вихованням дочки займається [PERSON] . В його помешканні 1 кімната площею 6 кв.м., в якій одне ліжко (диван), стіл, шафа, холодильник, окремої кімнати для проживання дочки немає. Наголосив, що більше року він з дитиною не спілкувався. До цього йому було відомо, що вона була зайнята в школі з 8.15 год. до 13 год. і двічі на тиждень відвідувала заняття з англійської мови (в які дні не пам`ятає). Вказав, що він звертався до відповідача з проханням про побачення з дитиною, однак відповіді не було. Активно він не намагався бачитися з дитиною, оскільки боявся погроз з боку [PERSON] , з приводу погроз до органів поліції не звертався. Він визнає, що стосунки з дитиною наразі напружені, складні, однак вважає, що їх треба налагоджувати. Відповідач в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, пояснила, що перебувала в Італії з 31.01.2020 року і у зв`язку з пандемією не могла звідти виїхати. Повідомила, що в червні 2020 року її донька проводила час з батьком, який прийшов з роботи без настрою, дитина гралася своїм телефоном, який батько почав у неї забирати, взяв дитину за одяг і кинув чи штовхнув її, через що дитина вдарилася головою об стіну, про що матері розповіла дитина. Наслідків удару не було, батько жодних коментарів з приводу інциденту не давав (мовчав на питання колишньої дружини). І саме з цього дня дитина перестала спілкуватися з батьком за ініціативою матері, оскільки дитина не хоче з ним спілкуватися, боїться його. З приводу режиму дитини повідомила, що дитина щопонеділка та щосереди навчається в школі №24 в 4-Г класі, після 18.30 год - робить домашні завдання зазвичай до 22.00-22.30 год. відповідач заперечила проти ночівлі дитини у батька, оскільки у нього немає жодних умов для дитини, а у неї і кімната більша (18 кв.м.) і стіл і окреме ліжко. Позов не визнає, вважає, що такий батько не має права бачити дитину, але якщо дитина цього захоче, то вона заперечувати не буде. Вказала, що в години зазначені в висновку Служби у справах дітей дочка нічим не зайнята. На запитання суду чому позивач не може бачитися з дитиною відповідач відповіла, що він поганий батько. На запитання суду, що саме робив чи робить позивач, що не може бачитися з дитиною, відповісти не змогла. На запитання суду чи погано батько відноситься до дитини зазначила, що хотіла б кращого відношення до дитини, але в чому саме не вказала. На запитання суду чи мала місце протиправна поведінка позивача по відношенню до дитини відповідач зазначити не змогла, окрім конфлікту з ударом об стіну. На запитання суду чи є батько небезпечним для дитини не змогла підтвердити це твердження, ні до ні після описано інциденту будь-якої протиправної поведінки батька до дитини не було. Відповідачу не подобається, що коли позивач брав дочку на прогулянки він віз її до себе на роботу на будівництво. Заперечила ту обставину, що її син [PERSON] міг спати з сестрою оголеним в одному ліжку. Представник відповідача [PERSON] підтримала позицію відповідача, зазначила, що після надання дитиною пояснень в судовому засіданні її психоемоційний стан погіршився. В судовому засіданні дитина [PERSON] пояснила суду, що вона проживає з матір`ю, батько поганий, він її бив, коли вони бачаться батько з нею не вітається. Був випадок, коли батько забирав у неї телефон, штовхнув її і вона вдарилася головою. Цього ж дня батько вдарив її кулаком у голову і її боліла голова. На детальні питання суду дитина не змогла повідомити куди її вдарив батько., чим вдарив та у зв`язку з чим. Під час надання пояснень дитина детально відтворила позицію матері, відповідала її словами та в такій самій послідовності, заперечувала свою підготовку матір`ю до надання пояснень. Повідомила, що вона не хоче бачитися з батьком, бо він завжди без настрою, роздратований і пізно приходить з роботи, вона за ним не скучає. Не змогла зазначити, чому саме не хоче спілкуватися з батьком. Пояснила, що вона ніколи не бачила свого брата [PERSON] оголеним, а бачила оголеним батька, коли той виходить з душу. Раніше до інциденту вона бачилася з батьком щодня, проводила у нього час з 22 год до 01 год ночі. Зараз вона не хоче його бачити та проводити з ним час взагалі. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради до судового засідання не з`явилася, проте суду надано заяву про розгляд справи у відсутність представника, підтримує надані по справі висновки Служби у справах дітей Вінницької міської ради. В судовому засіданні, що відбулося 05.08.2021 представник третьої особи [PERSON] підтримала висновок Служби щодо побачень батька з дитиною. Вказала, що висновком не обумовлено побачення батька з дитиною в присутності сторонніх осіб. Вказала, що в кімнаті позивача окремого ліжка (спального місця) для дитини письмового столу немає, хоча їх наявність обов`язкова з огляду на вікові потреби дитини. Батько належних умов для перебування у нього дитини в ті періоди, про які він просить, не створив, його кімната має розміри 6-7 кв.м. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 08.10.2010 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2015 року (справа №127/19034/15-ц) (а.с. 14). Під час перебування сторін у шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.08.2020 року (а.с.13). Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно доводів позовної заяви, що не заперечується відповідачем, після розірвання шлюбу подружжя дочка [PERSON] залишилася проживати з матір`ю (Відповідачем у справі) за адресою: [ADDRESS] , тоді як її батько (Позивач у справі) проживає в [ADDRESS] . (квартири сторін по справі знаходяться поряд). В судовому засіданні встановлено, що батько [PERSON] більше року не спілкується з донькою [PERSON] з ініціативи дитини та її матері. Припиненню їх спілкування передувала конфліктна ситуація, яка обома сторонами трактується по різному, сторонами по справі не представлено доказів, з яких можливо достовірно стверджувати про певні факти та обставини конфлікту (учасників, причини, тощо). Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, позиції та доводи учасників справи, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли та існують неприязні відносини, які носять особистий, побутовий та конфліктний характер, від яких потерпає спільна дитина [PERSON] . У зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між відповідачем та позивачем, така ситуація в їх особистих стосунках не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого статті 157 цього Кодексу. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Враховуючи ту обставину, що спільна дитина сторін проживає з відповідачем, для суду є зрозумілим, що мати має більший морально - психологічний вплив на дитину. Наведене, на переконання суду, враховуючи позицію відповідача по справі, яка не бажає спілкування позивача з дитиною (враховуючи конфліктні відносини), свідчить про те, що мати вживає заходів для обмеження спілкування спільної дитини з позивачем. Така позиція відповідача не ґрунтується на вимогах закону, з огляду на рівність прав і обов`язків батьків стосовно спільної дитини, а тому судом має бути встановлений графік побачень позивача з дитиною, в ході реалізації якого батько зможе проявити своє батьківське піклування та турботу про дитину. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Судом не встановлено обставин, які б вказували на необхідність обмеження спілкування позивача з дитиною у тій мірі на яку вказує відповідач (обумовлення присутності інших осіб при проведенні позивачем часу з дитиною). Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дітей не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідач не надала суду та матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спілкування батька [PERSON] з донькою [PERSON] порушує інтереси дитини. Вчинення позивачем будь - яких протиправних дій щодо дитини стороною відповідача перед судом не доведено. Будь - якого негативного впливу на психологічне та фізичне здоров`я дитини зі сторони позивача судом не встановлено. Посилання відповідача на неправомірність дій позивача стосовно малолітньої дитини ґрунтуються виключно на припущеннях та не можуть бути враховані судом при вирішенні спору. Суд дійшов висновку, що права позивача у спілкуванні з дитиною є порушеними та підлягають захисту з безумовним врахуванням інтересів дитини. Згідно з ч.ч 4-6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як зазначалося вище 16.01.2021 року Служба у справах дітей Вінницької міської ради надала до суду висновок про визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , згідно якого Виконавчий комітету Вінницької міської ради вважає за доцільне визначити такі способи участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] : щоп`ятниці місяця з 19.00 год по 21.00 год, щосуботи місяця з 10.00 год по 20.00 год. Суд, визначаючись з порядком участі позивача у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON] , не в повній мірі погоджується з вищенаведеним висновком та вважає, що для реалізації початкового етапу налагодження стосунків між батьком та донькою, які не спілкуються більше року та перебувають в складних стосунках, достатнім буде визначення наступного графіку побачень позивача з дитиною: щоп`ятниці місяця з 19.00 год по 21.00 год, щосуботи місяця з 10.00 год по 16.00 год. При визначенні такого графіку побачень позивача з дитиною та участі у її вихованні та спілкуванні з нею, суд враховує ту обставину, що на даний час донька [PERSON] не бажає спілкуватись з позивачем, що обумовлено як тривалою відсутністю спілкування так і конфліктними відносинами між позивачем та відповідачем. Такий графік буде первинним (початковим) етапом налагоджування відносин між донькою та батьком, який з однієї сторони не буде обтяжливим для дитини, а з іншої забезпечить реалізацію прав позивача на спілкування з донькою. Вимоги позивача про встановлення побачень з дитиною кожного понеділка та середи з 16.00 год. до 20.00 год, на думку суду, не відповідають інтересам дитини, оскільки в помешканні позивача, як встановлено у висновку Служби, відсутній письмовий стіл, що перешкоджатиме виконанню дитиною домашнього завдання та підготовці до уроків. Вимоги позивача про встановлення побачень з дитиною кожної 1-ї та 3-ї п`ятниці місяця, зокрема брати дитину до себе на вихідні з 16.00 год п`ятниці до 20.00 год неділі з ночівлею у батька, можливість брати дитину до себе на проживання в період літніх канікул з 1 червня по 15 червня, з 1 липня по 15 липня, з 1 серпня по 15 серпня також не відповідають інтересам дитини, оскільки в помешканні позивача відсутні умови для ночівлі дитини (окреме ліжко), що є неприпустимим враховуючи вік дитини. Вимога позивача про надання можливості бачитися з дитиною з 9.00 год до 13.00 год в святкові дні - День народження, День Конституції, День Незалежності, Великдень, Трійця є такою, яка не в повній мірі відповідатиме інтересам дитини, з огляду на ті відносини, які на даний час мають місце між дитиною та батьком (позивачем по справі). Вимоги позивача щодо надання дозволу на необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного та іншого зв`язку не можуть бути судом задоволені, оскільки судом не встановлено чинення відповідачем перепон у спілкуванні позивача з дитиною будь - якими засобами зв`язку (телефон, Інтернет, тощо). На переконання суду небажання дитини спілкуватись та бачитись з батьком обумовлене конфліктною ситуацією, що має місце між позивачем та відповідачем та вирішуючи питання щодо графіку побачень дитини з батьком суд враховує те, що між дитиною та батьком на даний час існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні. На переконання суду врахування виключно бажань дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побачень з дитиною. Крім того суд констатує, що інтереси дитини не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану (постанова Верховного Суду № 562/1686/18 від 31.03.2021 року). Дитина у віці 9 років не в повній мірі може оцінити сімейну ситуацію, емоційно знаходиться під впливом того з батьків, з ким проживає, та через призму ставлення такого з батьків до іншого з батьків дитина схильна сприймати ситуацію в упередженому світлі. Суд не приймає до уваги результати психологічного обстеження дитини [PERSON] в якості доказу необхідності обмеження спілкування позивача з донькою, чи доказу необхідності обумовлення присутності інших осіб зі сторони відповідача під час спілкування дитини з позивачем по справі, оскільки він не містить достатньо переконливих для суду суджень та доказів обставин необхідності встановлення обмежень у спілкуванні дочки з батьком на яких наголошувала відповідач. Щодо вимоги про побачення позивача з дитиною без присутності матері суд вказує на наступне. Верховний Суд в постанові №363/3045/18 від 20.10.2021 року звернув увагу на те, що у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Батько та мати мають рівні права та обов`язки і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно з інтересів дітей. В даній справі суд встановив, що між сторонами наявні неприязні відносини та конфлікти, які негативно впливають на ставлення дитини до батька, а тому проведення зустрічей батька з дитиною у присутності матері унеможливить налагодження спілкування батька з дитиною. Тому суд прийшов до висновку, що побачення позивача з дитиною в присутності матері не сприятимуть нормалізації стосунків між батьком та донькою, суперечитимуть інтересам дитини. Саме визначений судом спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини на початковому етапі відновлення відносин як дочки та батька, тому позов підлягає до часткового задоволення. Суд наголошує на тому, що об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати і запроваджувати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності. Крім того, суд зазначає, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Також у разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком у випадку доведеності вказаного відповідач не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні дочки. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.36 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Враховуючи часткове задоволення позову немайнового характеру з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 420,40 гривень.

Outcome: partial