Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір іпотеки від 14.06.2010 року укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Регіон-Банк». Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.06.2010 року між ТОВ «ТБ «Аквілон» та ПАТ «Регіон-Банк» укладено кредитний договір № 06-1-05-59, в забезпечення виконання якого між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого Боржник зобов'язаний до 31.05.2012 року повернути кредит у вигляді кредитної лінії з лімітом кредитування в розмірі 1025000,00 грн., сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором. Позивач зазначає, що договір іпотеки від 14.06.2010 року не відповідає законодавству України, оскільки зазначений договір іпотеки є одностороннім договором, так як зобов'язує лише поручителя вчинити певні дії, а кредитор наділений лише правом вимоги. Крім того, в договорі іпотеки повинні бути відображені зобов'язання Боржника по кредитному договору та їх розмір, що є істотними умовами кредитного договору, а відповідно є такими і для договору іпотеки. Проте у договорі іпотеки відсутній конкретний розмір зобов'язань. Позивач зазначає, що Договір містить невідповідності його змісту актам законодавства України, що були допущені Банком та націлені проти його прав та інтересів. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити та підтвердив обставини, викладені у заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, надав письмові заперечення, та пояснив, що твердження [PERSON] про недійсність Договору іпотеки є надуманими та безпідставними, оскільки при укладенні Договору іпотеки були дотримані усі вимоги чинного законодавства України для дійсності договору. Посилання позивача про односторонність Договору іпотеки є незрозумілими, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов'язання та є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 14.06.2010 року між АТ «Регіон-Банк» та ТОВ «Торговий будинок «АКВІЛОН» був укладений Договір кредиту № 06-1-05-59, відповідно до умов якого зі змінами та доповненнями до нього, ТОВ «Торговий будинок «АКВІЛОН» було надано кредит у формі кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 1025000,00 грн. строком користування кредитними коштами по 31.05.2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту № 06-1-05-59 від 14.06.2010 року між [PERSON] та ПАТ «Регіон-Банк» 14.06.2010 року укладено Договір іпотеки № 06-1-05-59/з1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакіровою В.В. за реєстровим № 484, відповідно до якого предметом іпотеки є п'ятикімнатна квартира [ADDRESS] П. 1.1 Договору іпотеки встановлено, що цей договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з Договору кредиту 06-1-05-59 від 14.06.2010 року з усіма доповненнями до нього, укладеного між АТ «Регіон-Банк» та ТОВ «Торговий будинок «АКВІЛОН». Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України «виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком». Законодавець визначив ці види як окремі один від одного види забезпечення виконання зобов'язання. Ст. 572 Цивільного кодексу України визначає, що «в силу застави кредитор (заставодержателъ) має право у разі невиконання боржником (Заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважено перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави)». Ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України передбачає серед окремих видів застави такий її вид, як іпотека (застава нерухомого майна). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважено перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» визначає, що однією з підстав виникнення іпотеки є договір. Іпотека виникла на підставі укладеного між [PERSON] та AT «РЕПОН-БАНК» Договору іпотеки № 06-1-05-59/з1 від 14.06.2010 p., посвідченого Бакіровою В.В. ПН ХМНО за реєстровим № 484. Згідно ч. 2 вказаної статті (у редакції чинній на момент укладення Договору іпотеки) взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Тотожні умови містить і Договір іпотеки (п. 2.2.). Тобто 14.06.2010 року виникли взаємні права та обов'язки між сторонами Договору іпотеки - [PERSON] (Іпотекодавець) та AT «РЕПОН-БАНК» (Іпотекодержатель) відповідно до умов укладеного ними договору. Вказані положення ЗУ «Про іпотеку» спростовують твердження Позивача про те, що договір іпотеки є одностороннім договором. Суд вважає, що посилання Позивача на односторонність Договору іпотеки не є підставою для визнання недійсним договору іпотеки, оскільки відповідно до ч. 5 ст. З ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання. Твердження Позивача про відсутність в договорі іпотеки істотних умов договору суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також; усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Предмет договору є тією умовою, відповідно до якої, у першу чергу, відбувається кваліфікація договору та визначається його юридична природа. Інформація про предмет договору міститься у розділі 1 Договору іпотеки. Усі необхідні та передбачені діючим законодавством України (на момент укладення договору іпотеки) вимоги для укладення та дійсності договору іпотеки були дотримані Сторонами договору у повному обсязі. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про нотаріат» Нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також: факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. При укладенні 14.06.2010 року Договору іпотеки та його посвідченні нотаріусом була перевірена законність укладення Сторонами такого договору, надані усі необхідні документи у повній відповідності до діючого законодавства України, у тому числі і була перевірена наявність необхідних умов в договорі іпотеки згідно ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», що нотаріус зробила відповідно до п. 92 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5 (діюча редакція на момент укладення договору іпотеки). За результатами перевірки поданих документів, правоздатності та дієздатності, а також повноважень сторін, відповідності умов договору іпотеки положенням закону ПН ХМНО Бакіровою В.В. був посвідчений вказаний Договір іпотеки. Зазначене вище підтверджує додержання Сторонами Договору іпотеки вимог законодавства щодо дійсності правочину, у тому числі і з урахуванням вимог, встановлених ст. 203 Цивільного кодексу України, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для визнання Договору іпотеки № 06-1-05-59/з1 від 14.06.2010 p., посвідченого Бакіровою В.В. ПН ХМНО за реєстровим № 484, недійсним. Крім того, постанова Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9 визначає, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. В зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтовані та відмовляє в задоволенні вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed