Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 22 листопада 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 127. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що шлюбні відносини з відповідачкою припинені в червні 2015 року через різні погляди на життя, що призводило до погіршення взаємовідносин в сім'ї. Збереження сім'ї, на думку позивача, в жодному разі не можливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свій позов в повному обсязі та просив його задовольнити, пояснив, що до припинення шлюбно-сімейних стосунків призвела поведінка дружини та негативне ставлення її батьків до нього. Останні п'ять років на нього фактично здійснювався психологічний тиск, що стало для нього неприйнятним. Він не мав наміру з цим миритися, тому покинув сім'ю, маючи намір жити самостійно. Примирятися з дружиною він категорично не бажає, оскільки не бачить жодної можливості продовжувати спільне проживання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснила, що до червня 2015 року вони проживали однією сім'єю, але позивач раптово покинув сім'ю. За кілька років до цього позивач придбав для їх сім'ї житловий будинок в с. Борова, але побутові умови в будинку її не влаштовували. Тому він вирішив жити окремо від неї, пояснивши це тим, що будинок купив виключно для себе. Відповідач наголошує на можливості зберегти сім'ю, для чого згодна переїхати до позивача в його будинок в с. Борова. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі з 22 листопада 2002 року і мають спільну дитину, сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. На протязі сімейного життя між подружжям відбувалися сварки і скандали. З червня 2015 року сторони припинили шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства. Позивач вважає, що спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем суперечить його інтересам, та не бажає в подальшому проживати з відповідачкою. Причиною розірвання шлюбу є небажання позивача жити однією сім'єю з відповідачем через особисті претензії, різні погляди на життя та взаємовідносини в сім'ї, через що він втратив почуття кохання до відповідачки, що призвело до взаємного відчуження. Примирятися позивач категорично не бажає і наголошує на розірванні шлюбу. Намір позивача розірвати шлюб є остаточним та відповідає його інтересам. При цьому підстав для вжиття заходів для примирення суд не вбачає. З таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має для нього істотне значення, та робить неможливим подальше спільне проживання і збереження сімї, шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved