Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] в якому із уточненими позовними вимогами просить встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу та визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності. В обґрунтування позовних вимог вказує, що більше десяти років проживав з відповідачкою однією сім'єю. За час спільного проживання вони піклувались один про одного, мали взаємні права та обов'язки, вели спільне господарство, мали спільний побут та сімейний бюджет. В спірній квартирі він зареєстрований в установленому законом порядку. На обставини визнання квартири [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності зазначає, що отримані від продажу своєї квартири кошти витрачав на капітальний та поточний ремонт квартири, яка належить відповідачці. Встановив паркан, провів каналізацію здійснив добудову до будинку, придбав побутову техніку та інше. Просить встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу та визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності. У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Квасиловець С.О. позовні вимоги підтримали, просили задоволити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Сокол Д.С. в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову в задоволенні якого просили відмовити. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що перебуває у дружніх відносинах з [PERSON] З ким вона проживає їй не відомо. Свідок [PERSON] показав суду, що перебуває у дружніх стосунках з відповідачем. Бачив, як проходив ремонт біля будинку [PERSON] та як приходив до неї у гості бачив позивача. У судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] показав суду, що з 1998 року проживали разом з відповідачем. Жили як сім'я, мали спільний бюджет. У 2012 року продав свою квартиру [ADDRESS]. За отримані кошти придбав будівельні матеріали на будівництво добудови до будинку, погасив кредити відповідачки, придбав авто. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала суду, що з дитинства знає [PERSON] та з 2000 року [PERSON] Проживає за адресою [ADDRESS] - сусідка. Вказала, що деякий період вони жили за місцем проживання позивача. Жили як одна сім'я. З часу проживання в будинку по [ADDRESS] [PERSON] зробив паркан, як продав свою квартиру зробив добудову до будинку, поставив вікна, наймав працівників. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, суд прийшов до висновку, що позовслід частково задоволити із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони більше десяти років перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, підтримували фактичні шлюбні відносини, жили як чоловік та жінка. Із показань свідка [PERSON] убачається, що він з [PERSON] більше десяти років підтримував фактичні шлюбні відносини, вели спільне господарство, мали спільний побут та сімейний бюджет. Об'єктивність показів позивача підтверджується показами свідка [PERSON], яка в судовому засіданні підтвердила факт спільного проживання як чоловіка та жінки без шлюбу, їх спільний побут та ведення господарства. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Однією з ознак сім'ї є спільне проживання двох осіб. Сім'я - це щось більше ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності допомоги один одному, узгоджувати індивідуальні права з вимогами іншого суспільного життя. Аналіз ч.2 ст.3 СК України дає підстави для висновку про можливість виникнення сім'ї між особами, які спільно проживають без реєстрації шлюбу. Припинення спільного проживання дружини та чоловіка з поважних причин не є підставою для припинення їхньої сім'ї. Європейський суд з прав людини при розгляді справи Кичана зауважив, що відносини де-факто, як відносини, що ґрунтуються на шлюбі можуть вважатися сімейним життям. Відповідно до п.16 частини 1 Європейської соціальної хартій, сім'я - це головний осередок суспільства має право на відповідний соціальний, правовий та економічний захист, який забезпечує її всебічний розвиток. Сукупністю вищенаведених доказів, беручи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу доведений. Щодо визнання квартири [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] суд приходить до наступного висновку. 28 грудня 2004 року між [PERSON] та відповідачем було укладеного договір дарування спірної квартири на підставі якого остання оформила право власності. Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Судом також вставлено, що до квартири [ADDRESS] було здійснено добудову (приміщення ванни, туалету, коридору, кухні, житлової кімнати на другому поверсі). Твердження позивача про те, що зареєстровану в установленому законом порядку на підставі дарування спірну нерухомість слід визнати об'єктом їх спільної сумісної власності є безпідставним. Крім того, посилання позивача на те, що майно [PERSON] (квартира [ADDRESS]) за час їх спільного проживання істотно збільшилося внаслідок його грошових затрат, а саме добудова до квартири може бути визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя не заслуговує на увагу суду з огляду на наступне. Законодавець у ст. 74 СК України визначив, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» дає роз'яснення того, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва. На добудову до квартири (приміщення ванни, туалету, коридору, кухні, житлової кімнати на другому поверсі) сторонами по справі не надано документів на підтвердження права власності. Квартира [ADDRESS] не може бути об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], оскільки на законних підставах належить відповідачці. Відтак, позовна вимога про визнання об'єктом спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] є безпідставною та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed