Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], зареєстрований 01 квітня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, за актовим записом № 36. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в той час, коли він був на заробітках у Польщі, відповідачка допустила подружню невірність та почала зраджувати йому з сусідом. Як наслідок він втратив почуття до відповідачки та не бажає продовжувати з нею сімейно-шлюбні стосунки. Позивач також зазначає, що примирення між ним та відповідачкою неможливе, вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що відповідно до вимог ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що підтримує свої позовні вимоги про розірвання шлюбу. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище - [PERSON]. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити, виходячи з наступних підстав. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 01 квітня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 36, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного, примирення між ними стало неможливим, що видно із їх заяв, які вони подали до суду. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому відповідно до ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачкою позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 гривні 40 коп. Згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки позивач не надав суду договору про надання правничої допомоги та не виконав вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України, суд не вбачає підстав для стягнення із відповідачки на користь позивача судових витрат понесених на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 400 гривень. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved