Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму основного боргу в розмірі 743400 грн., стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 100 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати, а саме судовий збір та витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 2013 році сторони уклали договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача позику у розмірі 30000 Долари США на строк до 01.12.2015 р. Відповідач свої зобовязання за договором не виконав, грошові кошти позивачу не повернув. Враховуючи, що відповідач добровільно не повертає суму боргу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачі в судові засідання не зявляються, про дату та час судового розгляду повідомлялись судом завчасно та належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Відповідач [PERSON] подав письмове заперечення на позовну заяву, в якому він в задоволенні позовної заяви просив відмовити та зазначив, що дійсно між ним та позивачем 2013 році було укладено договір позики на суму 320000 грн. на невизначений термін, а в усній формі сторони домовились, що кошти надаються під 60 % річних. В 2014 році під час росту курсу долара позивач змусив переписати розписку, в якій відповідач написав суму в іноземній валюті, а саме у доларах США. Відповідач зазначає, що кошти ним повертались в іноземній валюті та розрахунок проведений повністю. Крім того, відповідач зазначає, що своєї згоди на укладення договору поруки він не давав, а його дружина, відповідач у справі [PERSON] не є стороною договору та не може бути стороною зобовязання. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. 04 січня 2013 року між [PERSON] та ДжемілєвимМарленомТолятовичем було укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 30000 Доларів США з терміном повернення 01.12.2015р. (а.с. 6). В підтвердження укладення договору відповідач надав позивачу розписку від 09.12.2014 р., в якій зазначені сторони, сума позики, строк надання позики, дата видачі розписки та підпис відповідача (а.с. 6). Отримання грошових коштів та надання вказаної розписки сторонами у справі не заперечувалось, тому згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи з викладених норм законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що договір позики між сторонами є укладеними, оскільки сторони дійшли згоди щодо його істотних умов, а форма договору відповідає вимогам закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачем надано суду розрахунок по зобовязанню, якому зазначено про передання відповідачем позивачу грошових коштів на загальну 28000 доларів США (а.с. 49). Розрахунок містить в собі дати передання коштів, суми та підписи сторін договору, у тому числі і позивача. Представник позивача зазначив, що даний розрахунок стосується іншого боргу відповідача, однак не надав суду ніяких доказів наявності інших зобовязань відповідача перед В звязку з викладеним, суд приходить до висновку, що заборгованість за договором позики відповідачем [PERSON] є частково погашеною, а саме в розмірі 28000 доларів США. Офіційний курс валют, встановлений Національним Банком України на 30.07.2016 р., день розрахунку, вказаний у позовній заяві, складає 2478,3525 грн. за 100 доларів США. Отже, суд дійшов висновку, що сума боргу в розмірі 2000 Доларів США, яка підлягає стягненню за договором позики дорівнює 49567,05 грн. (2000* 2478,3525). В позовній заяві позивач просить стягнути суму боргу за договором позики солідарно з [PERSON] та [PERSON], обґрунтовуючи дану вимогу, тим, що позовні вимоги суттєвим чином стосуються прав і інтересів останньої, а також те, що дана позика була взята [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] та в інтересах їхньої сімї. Разом із тим, норми Сімейного кодексу України, на які посилається позивач у позовній заяві, а саме ст.ст. 7, 54, 61, стосуються правовідносин між подружжям у разі виникнення спору саме між ними, а не між сторонами договору позики. Враховуючи, що [PERSON] не є стороною договору позики, то відсутні підстави солідарного стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач зазначає, що 09.12.2014 р. між ним та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно умов якого поручитель відповідає за належне виконання боргових зобовязань [PERSON] за договором позики від 09.12.2014 р., розмір відповідальності поручителя складає 100 грн. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свогообов'язку.Уразіпорушенняборжникомзобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарніборжники, якщо договором поруки не встановленододаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Разом із тим, в тексті договору поруки від 09.12.2014 р. зазначена лише одна сторона [PERSON], а в графі, де повинні міститись дані поручителя інформація відсутня. В договорі міститься підпис позивача та особи «[PERSON]А.», однак ідентифікувати дану особу як [PERSON], який зареєстровани й за адресою Харківська область, м. Люботин, вул.. Харківська, 42, неможливо. Оскільки наданий позивачем договір поруки не відповідає вимогам Цивільного кодексу України, позовна вимога щодо стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу в розмірі 100 грн. за договором поруки є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Виходячи з викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial