Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить суд, стягнути з відповідача на свою користь грошову суму у розмірі 50\~000 гривень на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків на виробництві - без урахування стягнення податку з доходів фізичних осіб. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та суду пояснив, що на підприємстві відповідача позивач працював: з 30.04.98 р. до 18.11.98 р. в цеху з ремонту технологічного обладнання учнем слюсаря-ремонтника з ремонту обладнання на дільницях діючого агломераційного, драбарного та збагачувального виробництва; з 19.11.98 р. до 08.10.15 р. в управлінні з ремонту технологічного обладнання слюсарем-ремонтником 4-го і 5-го роз.; з 09.10.15 р. до 31.03.16 р. сторожем; з 01.04.16 р. і по теперішній час підсобним робітником. Загальний стаж роботи у ПАТ «ПівдГЗК» на роботах зі шкідливими умовами праці становить 17 років і 5 місяців. За висновком МСЕК від 16.06.2015 р. (серія 12 ААА №004942) позивачу встановлена третя група інвалідності та стійка втрата профпрацездатності в розмірі 40% первинно, в тому числі: 30% - у зв'язку з таким профзахворюванням, як радикулопатія попереково-крижова L4, L5.S1. та шийна С5-С8. білатеральна, переважно справа, з вираженими статико-динамічним и порушеннями, стійким больовим та м'язово-тонічним синдромами. периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС першого-другого ст.) та остеоартрозу ліктьових (ПФ першого-другого ст.) та колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів; 10% - у зв'язку з таким профзахворюванням, як хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого-другого ступеня, на термін з 25.05.2015 р. до 01.06.16 р. При повторному огляді стану здоров'я позивача за висновком МСЕК від 19.04.2016 р. (серія 12 ААА №016712) йому підтверджені третя група інвалідності та стійка втрата профпрацездатності в розмірі 40% повторно за вказаними вище захворюваннями на термін з 01.06.2016 р. до 01.06.2017 р. Пунктом 17 акту розслідування хронічного профзахворювання форми П-4 від 11.03.2015 р. встановлені причини профзахворювання позивача - робоче місце слюсаря-ремонтника УРТО: Потужність зовнішньої роботи з переважною участю м'язів нижніх кінцівок та тулуба. Вт: 104 при нормі 90; Маса підіймання та переміщення вантажу, кг: 36 при нормі до 30; Робоча поза. %: - періодичне перебування в незручній позі більше 50% часу зміни: 36,2-58.1 при нормі до 25: - перебування у вимушеній, позі більше 2.5% часу зміни: 6,2-28.2 при нормі вільна; Нахили тулуба, рази: 134-194 при нормі 51-100; Умови праці слюсаря-ремонтника УРТО за важкістю праці відносяться до ІІІ класу 3 ступеня шкідливості; Пил, мг/мЗ: 8.8-26.2 при гранично допустимій 4.0: 4.2 при гранично допустимій 1.0; Умови праці слюсаря-ремонтника УРТО за концентрацією пилу відносяться до ІІІ класу З ступеня шкідливості. У зв'язку з профзахворюванням позивач втратив високооплачувану та престижну роботу слюсаря-ремонтника з ремонту обладнання 5-го розр. та був переведений на саму некваліфіковану, низькооплачувану роботу в якості сторожа. а з 01.04.16 р. і по теперішній час - підсобним робітником, що не одне й те ж саме. У зв'язку з першим профзахворюванням на протязі тривалого часу позивач страждає від майже постійних ниючих болів та обмежень об'єму рухів у поперековому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу до колінного суглоба, відчуття печіння та оніміння лівого стегна, періодичних болів в шийному відділі хребта з іррадіацією на плечі, вираженого болю в колінних суглобах при ході, болю між лопатками, відчуття оніміння правої руки при пробудженні та фізичному перевантаженні, посилення больових відчуттів у поперековому відділі при незначному фізичному навантаженні та при ході, особливо при підйомі по східцях, періодичного болю і набряклості в ділянках г/ступневих суглобів при ході. Через оніміння та судоми ніг та через оніміння та слабкість правої руки позивач не може переносити навіть порівняно легкі речі, піднімати вантажі, для нього є дуже скрутним підйом по сходинках сход будинків, пересування по похилій поверхні. Позивач не може виконувати навіть на перший погляд незначну дрібну побутову домашню роботу, пов'язану з використанням сходів, стільця, драбини і т.д. і навіть виконання таких повсякденних побутових дріб'язок, як застелити ліжко, підняти що-небудь з поверхні підлоги, вдягнути взуття і т.д. спричиняє біль, викликає незручності, дискомфорт. Позивач мешкає у приватному секторі. На теперішній час не може виконувати практично ніяких робіт на присадибній ділянці - копати землю, обрізати та обприскувати дерева, інші роботи пов'язані з нахилами тулуби, підняттям та перенесенням вантажів, тощо. Позивач не може тривалий час знаходитися в одній позі, наприклад, сидіти, лежати, що ускладнює, в тому числі, його тривале перебування за межами квартири. З усяких на перший погляд удаваним дріб'язках, пов'язаних, наприклад, з підйомом і перенесенням ваг, позивач змушений звергатися за сторонньою допомогою, що його досить сильно морально пригнічує. У звязку з другим профзахворюванням, на протязі тривалого часу позивач страждає від загальної слабкості, кашлю, особливо вранці, задишки при незначному фізичному навантаженні, болю за грудиною, втоми, головного болю. В нього виникають складнощі при користуванні громадським транспортом, оскільки в переповненому транспорті йому не вистачає повітря і він починає задихатися, кашляти, потіти. Це привертає до нього нездорову увагу оточуючих, які стороняться його, вважаючи хворим на грип, туберкульоз, тощо, що викликає в нього душевні страждання, морально пригнічує. Змушений постійно в зв'язку з цим приймати знеболюючі ліки, користуватись інгалятором типу бередуал, що незручно і часто, перебуваючи у колі людей, недоречно. По причині приступів кашлю позивач не має можливості вести активне життя, як раніше виконувати побутові справи по дому, оскільки навіть незначні фізичні нагрузки ініціюють приступи задухи, в результаті відчуває постійний дискомфорт. Крім того, звичний уклад життя позивача порушено, він змушений часто звертатися до лікувальних установ. Так, у 2012 році він 2 рази знаходився на лікуванні, у 2013 році 4 рази, у 2015 році 7 разів, у 2015 році 4 рази і у 2016 році 1 раз. Хворобливий стан змушує позивача постійно лікуватись, проходити обстеження у лікарів, але хронічний характер захворювання не дає надії на видужання у майбутньому. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що отримане професійне захворювання обмежує його життєву активність, позбавляє повноцінного спілкування з людьми. Він став фізично безпорадною людиною, що наводить на смутні міркування про подальше своє життя, про перспективи на майбутнє, про те, що може стати тягарем для родини, наслідки яких є незворотні. Усвідомлення неможливості поліпшити своє здоров'я або хоча б запобігти його погіршенню викликає додатковий біль та моральні страждання. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечує, та суду пояснила, що оскільки обстеження ПАТ «ПІВДГЗК» з метою уточнення умов праці [PERSON] не проводилось, про що свідчить відсутність акту санітарно - епідеміологічного обстеження обєкта форми 315/о, санітарно-гігієнічна характеристика №2/2-11-3-6699 від 13.11.2013 складена в порушення п.1.5 Порядку №614. У звязку з чим, санітарно-гігієнічна характеристика №2/2-11-3-6699 від 13.11.2013 не є дійсною і не може бути підставою для встановлення причинно-наслідкового звязку захворювання Позивача з умовами праці. Шкідливі фактори зазначаються в санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці, за результатами обстеження підприємства та на підставі акта санітарно-епідеміологічного обстеження обєкта, що не було зроблено при винесенні санітарно-гігієнічної характеристики №2/2-11-3-6699 від 13.11.2013 року, у звязку з чим медичний висновок Українського НДІ промислової медицини від 03.02.2015 року та акт розслідування причин виникнення професійного захворювання від 11.03.2015 року є незаконними оскільки містять дані не підтверджені у встановленому законом порядку. Таким чином, Позивачем не доведено наявність підстав для задоволення його позовних вимог, оскільки при складанні акту ф. П-4 від 11.03.2015 року атестація його робочого місця на ПАТ «ПІВДГЗК» не проводилася та не обстежувалося, не досліджувались умови його праці у відповідності до п.82 Порядку №1232. Наявність самого тільки факту роботи Позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві Відповідача недостатньо, оскільки докази того, що ці умови вплинули на втрату працездатності у Позивача відсутні. Крім того, Позивач усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо повязані із використанням обладнання, машин та механізмів, все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці та тривалий час (більше 16 років) пропрацював на ПАТ «ПІВДГЗК». Більш того, Позивач не лише знав про шкідливі умови без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, але й свідомо продовжував працювати на таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги, компенсації та більшу оплату. [PERSON] пропрацював у важких умовах праці більше 16 років, незважаючи на те, що для отримання права на пенсію на пільгових умовах, відповідно до п. а) ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» йому було достатньо пропрацювати в таких умовах лише десять років. Вважає, що для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, відсутні правові підстави, оскільки вину ПАТ «ПІВДГЗК» у заподіянні такої шкоди Позивачу та протиправність діяння ПАТ «ПІВДГЗК» у визначеному законом порядку не встановлено, а Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, тому є підстави вважати, що причинний звязок між шкодою та протиправним діянням підприємства відсутній. Просить у позові відмовити. В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача: з 30.04.98 р. до 18.11.98 р. в цеху з ремонту технологічного обладнання учнем слюсаря-ремонтника з ремонту обладнання на дільницях діючого агломераційного, драбарного та збагачувального виробництва; з 19.11.98 р. до 08.10.15 р. в управлінні з ремонту технологічного обладнання слюсарем-ремонтником 4-го і 5-го роз.; з 09.10.15 р. до 31.03.16 р. сторожем; з 01.04.16 р. і по теперішній час підсобним робітником /а.с.6-7/. Загальний стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів 16 років 3 місяці. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.03.2015 року у [PERSON] встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: 1) радикулопатія попереково-крижова L4, L5.S1. та шийна С5-С8. білатеральна, переважно справа, з вираженими статико-динамічним и порушеннями, стійким больовим та м'язово-тонічним синдромами. периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС першого-другого ст.) та остеоартрозу ліктьових (ПФ першого-другого ст.) та колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів. М 54.1; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого-другого ступеня, J44 /а.с.8-12/. За висновком МСЕК від 16.06.2015 року позивачу встановлена 3-я група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40% первинно у зв'язку з вищезазначеними профзахворюваннями, на термін з 25.05.2015 року по 01.06.2016 року, протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження в умовах виробничого тиску. З 01.06.2016 року по 01.06.2017 року третя група інвалідності та стійка втрата профпрацездатності і розмірі 40% повторно були підтверджені, про що свідчать довідки МСЕК та результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках та групи інвалідності /а.с.13-16/. З акту розслідування хронічного профзахворювання форми П-4 від 11.03.2015 року, вбачається, що професійне захворювання у позивача [PERSON] виникло внаслідок тривалої впродовж більше 16 років роботи в умовах впливу шкідливих факторів фізичного навантаження і концентрації пилу, які перевищували нормативні показники. Як зазначено в акті, відповідно до карт умов праці, санітарно-гігієнічної характеристики умов праці №2/2-11-3-6699 від 13.11.2013 року, складної Криворізьким міським Управлінням Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області, на робочому місці слюсаря-ремонтника УРТО ВАТ «ПівдГЗК» (з 20.01.2014 ПАТ «ПІВДГЗК») фізичне навантаження та пил перевищували нормативні показники /а.с.9/. Зазначеним актом встановлено, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж більше 16 років в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів підприємства, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо /а.с.11/. Постановами Відділку виконавчої дирекції ФСС НВ України у м. Кривому Розі Дніпропетровської обл. від 04.08.2015 р. за №0407/22842/22842.1/3 позивачу призначені одноразова допомога в сумі 8282 грн. 40 коп. та за №0407/22842/22842.1/4 щомісячні виплати у відшкодування втраченого заробітку в розмірі по 2261 грн. 69 коп. /а.с.17,18/. З виписок з історії хвороби, амбулаторної картки та епікризів, встановлено, що позивач має захворювання, яке за визначенням є професійним, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні: КЗ Міська лікарня №11, КЗ «Міська клінічна лікарня №11», ТОВ «Медиком»-5, у Клініці Українського науково-дослідного інституту промислової медицини. Відповідно до медичних документів лікарями встановлено рекомендації: спостереження лікарів, санаторно-курортне лікування в теплий період року, антигіпертензивна терапія, профілактичне лікування медичними препаратами, ЛФК, масаж курсами /а.с.19-51/. Вивчивши докази, суд вважає доведеним, що саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, позивач частково втратив працездатність, у звязку з чим позивачу спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 40 відсотків, та інвалідності 3-ї групи. Суд критично відноситься до заперечень відповідача щодо неправомірності складання акту розслідування хронічного професійного захворювання та недійсності санітарно-гігієнічної характеристики за відсутності акту обстеження підприємства, оскільки в самій санітарно-гігієнічній характеристиці вказано, що обстеження робочого місця було проведено 25.01.2013 року. До того ж, сам акт розслідування хронічного професійного захворювання від 11.03.2015 року, який встановив наявність шкідливих умов праці і причини виникнення професійного захворювання та підтвердив вину підприємства у порушенні законодавства про охорону праці, відповідачем не оспорювався та є дійсним. Доводи відповідача, щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди спростовується наданими позивачем доказами: актом розслідування, медичними документами, висновками ЛЕК, МСЕК, формою індивідуальної програми реабілітації інваліда / а.с.19-51/. Ст.153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання, позивачеві [PERSON] заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації, моральні страждання та переживання через відмову роботи рук та ніг, їх часте оніміння, постійні болі, позбавили чоловіка у віці 41 року, відчувати себе повноцінною людиною, та терпіти через це моральні страждання. Крім того, по причині приступів кашлю він не має можливості вести активне життя, як раніше виконувати побутові справи по дому, оскільки навіть незначні фізичні навантаження ініціюють приступи задухи, в результаті відчуває постійний дискомфорт. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004р встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу [PERSON], суд враховує вищезазначені обставини, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність, та довго тривалість наслідків, що наступили. Враховуючи вищезазначені обставини, особу позивача, суд вважає співмірною моральним стражданням позивача [PERSON], суму в розмірі 18 000 грн. До того ж визначений судом розмір моральної шкоди, на думку суду, не є обтяжливим для такого великого підприємства як ПАТ «ПІВДГЗК». Суд також вважає за можливе, задовольнити вимогу позивач, щодо зазначення в рішенні, що сума моральної шкоди підлягає виплаті в зазначеному розмірі, без урахування утримання податків з фізичних осіб. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial