Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, оформленого реєстрацією 04.06.2004 р. Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, запис акту за № 852. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що у шлюбі з відповідачем мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], проте спільне сімейне життя не склалося по причині різних характерів і поглядів на життя, повної психологічної та фізіологічної несумісності, що призводило до конфліктів і зумовило припинення подружніх відносин. Відповідача не влаштовував матеріально-фінансовий рівень, який він забезпечував для родини. З 15.01.2015 р. вони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне домашнє господарство не ведуть, мають окремі бюджети, мешкають порізно. Вважає подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливим, втратили один до одного почуття любові, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Спільний малолітній син, [PERSON], за взаємною згодою залишається проживати з ним, від стягнення аліментів з матері він відмовляється, між ними майнових спорів немає. Позивач просив позов задовольнити. У судове засідання сторони не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує з наведених підстав, відповідач їх визнала, просять ухвалити відповідне рішення. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних даних і доказів, у порядку ст. 174 ЦПК України ухвалити відповідне рішення, ураховуючи наступне. Суд установив, що позивач - громадянин України перебуває в шлюбі з відповідачем - громадянкою Російської Федерації, оформленому реєстрацією 04.06.2004 р. Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, запис акту за № 852. Відповідно до ст. 279 СК України розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України. Сім'я сторін розпалась з вини обох із подружжя, по причині різних характерів і поглядів на життя, психологічної та фізіологічної несумісності, відсутності взаєморозуміння, що негативно вплинуло на характер їхніх взаємовідносин, призвело до фактичного припинення шлюбу. З 15.01.2015 р. сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне домашнє господарство не ведуть, мають окремі бюджети, мешкають порізно. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 21.05.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі за № 963, сторони визначили, що після розлучення їхній малолітній син, [PERSON], залишається проживати з батьком, а мати має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з ним у будь-який день та час, брати його до себе за попередньою домовленістю з батьком, який , у свою чергу, зобов'язується не перешкоджати їхньому спілкуванню. Спору майнового характеру між сторонами не існує. Суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе, оскільки не відповідає внутрішній волі обох із подружжя, суперечитиме їхнім інтересам, що має істотне значення. За таких обставин позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані, правомірні і підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. ст. 110, 112, 279 СК України,

Outcome: approved