Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся в суд до відповідача [PERSON] , [PERSON] з позовом, про подл спільного майна подружжя, який ухвалою Сторожинецького районного суду від 05.11.2018 року було роз`єднано в два самостійні провадження. При цьому позовні вимоги в частині вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про поділ будинку [ADDRESS] і земельної ділянки розташованої там же, залишені для розгляду Сторожинецьким районним судом Чернівецької області, а інші позовні вимоги скеровані для розгляду Першотравневим районним судом м. Чернівці. Позовні вимоги, розгляд яких здійснюється Сторожинецьким районним судом Чернівецької області, позивачем обґрунтовуються тим, що 23.01.1999 року між ним та відповідачем [PERSON] , управлінням РАГС Чернівецької міської ради зареєстровано шлюб, який в подальшому розірвано рішенням Першотравневого райсуду м. Чернівці від 15.06.2015 року. В період шлюбу, вони у вересні 2006 року купили земельну ділянку площею 0,0960 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер якої [NUMBER] , що знаходиться по [ADDRESS] . На цій земельній ділянці вони побудували житловий будинок загальною площею 226,8 кв.м., житловою площею 95,4 кв.м. в якому спільно проживали до розлучення. Після розлучення позивачу стало відомо, що земельна ділянка була подарована відповідачу [PERSON] , а будинок зареєстровано за її мамою [PERSON] , з чим він не погоджується оскільки земельна ділянка була куплена, а будівництвом будинку займався він, включаючи і оплату за послуги будівництва. До суду позов надійшов 19.06.2018 року і після отримання доказів щодо реєстрації місця проживання відповідачів, по ньому відкрито 31.07.2018 року провадження з призначенням справи до підготовчого судового засідання в якому позовні вимоги роз`єднано, отримано відзив на позов від кожного із відповідачів. В судовому засіданні, позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені обставини. Позивач [PERSON] , будучи допитаним в суді, з його згоди, в якості свідка суду показав, що вони разом із [PERSON] перебуваючи в шлюбі купили у [PERSON] земельну ділянку та побудували на ній будинок за свої ж кошти. Він особисто робив електрику. В побудованому будинку що в с. Великий Кучурів Сторожинецького району, вони разом проживали і ще за рік до розірвання шлюбу він там колов дрова, а матері своєї дружини він в цьому будинку взагалі не бачив і ніяких грошей на побудову вона не давала. Позивач та його представник у вступному слові вимоги позову підтримали посилаючись на викладені в позові обставини та на показання позивача в якості свідка. Свідок позивача [PERSON] , суду показав, що він ставив із своїм напарником [PERSON] плитку на підлоги, ставили огорожі і працювали з весни до осені 2013 року. Про такі роботи домовлялися з [PERSON] і [PERSON] , яка вибирала плитку. Відповідач [PERSON] в своєму відзиві на позов, вимоги якого заперечувала зазначила, що вона є власником спірного житлового будинку, який збудований нею за її власні. ЇЇ колишній зять позивач по справі [PERSON] та донька [PERSON] ніколи не вкладали коштів і праці в будівництво цього будинку та його обслуговування. Всі доводи позивача щодо купівлі ними земельної ділянки і побудову цього житлового будинку є безпідставними. На підтвердження своїх заперечень надала документи походження грошей та докази законності користування нею земельною ділянкою на якій побудовано житловий будинок і законності реєстрації права власності на нього. В судовому засіданні відповідач [PERSON] безпосередньої участі не приймала і діяла через свого представника [PERSON] , яка пояснила що позивач жодного права на вказаний житловий будинок і земельну ділянку не має, а його вимоги є безпідставними. Від відповідача [PERSON] було прийнято також заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Відповідач [PERSON] відзивом на позов заперечила позовні вимоги посилаючись на те, що в період її перебування в шлюбі із позивачем їй була подарована земельна ділянка по [ADDRESS] , де вона мала бажання будувати житловий будинок але чоловік був проти. Тоді через деякий час її мати [PERSON] запропонувала надати їй можливість побудувати на цій земельній ділянці житловий будинок для себе і вона погодилась та за настійливою вимогою матері про забезпечення їй гарантію від будь-яких претензій як з її сторони так і із сторони будь-яких осіб, уклала з мамою договір суперфіцію, передавши таким чином право користування цією земельною ділянкою за її цільовим призначенням, на якій мама побудувала будинок та зареєструвала його у 2013 році за собою на праві приватної власності. З того часу ніяких претензій щодо цього майна ніхто не заявляв. Окремою заявою просила застосувати наслідки спливу позовної давності. В судовому засіданні, відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала посилаючись на викладені у відзиві обставини, а будучи допитаною в суді, з її згоди, в якості свідка показала, що з січня 1999 року по червень місяць 2015 року вона перебувала в шлюбі із позивачем [PERSON] . Шлюб їх був американським, тобто без спільного сімейного бюджету. У 2006 році її подруга подарувала їй земельну ділянку на куті Рудка в с. Великий Кучурів Сторожинецького району і вона задумала там збудувати будинок. Однак в зв`язку із запереченням такого будівництва її тодішнім чоловіком [PERSON] її мама [PERSON] захотіла там побудувати собі будинок. Що вона і зробила отримавши від неї в користування на умовах суперфіцію земельну ділянку. Будівництвом займалася її мама та вона за дорученням мами, а її чоловік був то на рибалці то на Буковелі і казав що у нього нема грошей. У 2014 році вони посварилися і вона скориставшись тим що позивач був в Італії де катався на лижах, переїхала із своїм батьком до новозбудованого мамою будинку де і стала проживати зі згоди матері. ЇЇ чоловік бажаючи помиритись деякий час приходив до будинку та допомагав по господарству в т.ч. і колов дрова. У вступному слові відповідач [PERSON] вимоги позову не визнала посилаючись на ті ж обставини та застосовуючи твердження щодо безпідставності позовних вимог оскільки земля їй була подарована, позивач участі у будівництві не приймав і гроші на будівництво не давав ні він ні вона. Свідки відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в суді показали, що у 2006 році їх подрузі [PERSON] була подарована земельна ділянка на якій вони були і оглядали її, а при зустрічах із її чоловіком [PERSON] чули як останній постійно відговорював Юлю від землі і від будівництва. В подальшому мама [PERSON] вирішила збудувати житло собі і збудувала його. На підставі заслуханих судом пояснень сторін, представників, показань свідків та досліджених письмових доказів по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в період з 23.01.1999 року по 15.06.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що не заперечується сторонами та підтверджується рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15.06.2015 року. Із дослідженого в суді державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , встановлено, що відповідач [PERSON] , має у своїй приватній власності, земельну ділянку, площею 0,0960 га, що розташована на території Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка їй належить на підставі договору дарування земельної ділянки ВЕВ № 562253 від 12.09.2006 року, який було зареєстровано в реєстрі за № 4043. Спільним майном подружжя, згідно положень ст. 60 СК України є майно набуте подружжям за час шлюбу, за виключенням майна зазначеного в ст.57 цього Кодексу в т.ч. хоч і набутого під час шлюбу але на підставі договору дарування. Договір дарування, його учасниками не оспорюється, а факт укладення не викликає сумнівів, оскільки підтверджений в суді записом в Державному акті про право власності на землю, про походження такого права у [PERSON] , а також і показаннями свідка [PERSON] , яка є учасником такого договору, а відповідно позовні вимоги в цій частині є надуманими і задоволенню не підлягають. Крім письмового зазначення в позові того що земельна ділянка куплена подружжям в шлюбі, а також зазначення цього в своїх показаннях як свідка, позивач не надав жодних доказів на спростування достовірно встановленого судом факту надбання відповідачем [PERSON] земельної ділянки внаслідок дарування, що свідчить про перебування цієї земельної ділянки виключно в особистій приватній власності відповідача [PERSON] . При цьому суд оцінюючи показання свідка [PERSON] , щодо того що спірна земельна ділянка куплена ним та [PERSON] під час перебування їх у шлюбі, вважає такий доказ неналежним, оскільки такі обставини в суді мали би бути доведені договором купівлі-продажу, а не показаннями свідка чи поясненням фізичної особи. Продовжуючи вирішення інших позовних вимог суд встановив, що відповідач [PERSON] , використовуючи свої правомочності, як власника земельної ділянки 01.07.2007 року уклала із іншим відповідачем [PERSON] договір суперфіцію за яким надала в строкове платне користування спірну на даний час, земельну ділянку для будівництва і експлуатації на ній житлового будинку необхідного [PERSON] для проживання. За правилами ст. 413 ЦК України та ст. 102-1 ЗК України, власник земельної ділянки має право надати земельну ділянку в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових. Соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Договір суперфіцію між власником земельної ділянки [PERSON] та забудовником [PERSON] від 01.07.2007 року в суді також його учасниками не оспорений. Він зареєстрований відділом Держкомзему у Сторожинецькому районі за № 732458204000159 від 26.04.2012 року і є дійсним. 12 липня 2012 року відділом регіонального розвитку містобудування та архітектури Сторожинецької районної державної адміністрації, [PERSON] було видано будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку в с. Великий [ADDRESS] Чернівецької області, яка в січні місяці 2013 року подала до інспекції ДАБК у Чернівецькій області декларацію про готовність до експлуатації побудованого тнею житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджено в суді вказаною декларацією. Спірний на даний час, об`єкт було здано в експлуатацію і 25.02.2013 року здійснено державну реєстрацію права власності на нього за одноосібним власником [PERSON] за реєстраційним номером 22972873245 та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] . Всі зазначені документи були досліджені в суді і є наявними в матеріалах цивільної справи. Аналізуючи ці докази, які є належними і допустимими, а також достатніми, суд констатує факт, що житловий будинок [ADDRESS] належить виключно [PERSON] на праві приватної власності. Підстав для визнання цього будинку власністю інших осіб чи спільною сумісною власністю будь-якого подружжя, в т.ч. і подружжя [PERSON] і [PERSON] судом не встановлено. Всі доводи позивача [PERSON] в т.ч. і його показання, як свідка та показання свідка [PERSON] є неспроможними і не можуть бути підставою для спростування законодавчого правила щодо непорушності права власності. Такі докази до того ж є неналежними доказами спільності майна подружжя і не можуть доводити такий факт. При цьому суд приймає до уваги, що один із подружжя, а саме дружина позивача - [PERSON] категорично заперечує факт набуття права власності нею та її колишнім чоловіком [PERSON] на майно [PERSON] . Виникнення права спільного сумісного майна, на думку суду не може ґрунтуватися і на підставі показань свідка [PERSON] та інших свідків, яких активно пропонував для допиту в суді позивач, оскільки такі свідки були найманими робітниками і виконували будівельні роботи на замовлення та не знали і не обов`язково мали знати про власника будови, а договори на виконання будівельних робіт могли укладатися з будь-якими особами. Показання таких свідків також є неспроможними, а висновки які будуть зроблені на підставі таких доказів, щодо належності одній чи іншій особі права власності на об`єкт нерухомості, будуть гаданими і такими, що припускаються на яких не може ґрунтуватися судовий акт. Всі інші обставини на які посилався позивач, в т.ч. і те що земельна ділянка була подарована [PERSON] як гонорар за надання адвокатських послуг та отримання позивачем від здійснення підприємницької діяльності значної суми грошей, не можуть свідчити про набуття спільної сумісної власності на житловий будинок [PERSON] , а тому судом до уваги не приймаються. Таким чином судом достовірно встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] фактично і юридично належить на праві приватної власності відповідачу по цій справі [PERSON] і право власності у будь-яких інших фізичних чи юридичних осіб в т.ч. і у позивача [PERSON] ні на праві особистої ні на праві спільної сумісної власності не виникало. Виходячи з цього суд знаходить позовні вимоги позивача і щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя на спірний житловий будинок та земельну ділянку і щодо визнання за ним права власності на половину цього майна безпідставними, які задоволенню не підлягають. Будь-яких заяв про судові витрати до суду не подавались.

Outcome: dismissed