Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Позивач посилається на те, що йому [PERSON], на праві власності належить 2/5 частки житлового будинку, який розташований в місті Козятині по провулку Колгоспному № 14, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.04.2015. Право власності на вищевказаний будинок зареєстровано 27.04.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 609908005105. В його будинку з 08.06.2007 зареєстрований [PERSON], [INFO], який являється його сином. Цей факт підтверджується копією домової книги, а також довідкою квартального комітету, з яких вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований в [INFO], однак не проживає у вказаному будинку з травня 2015 року. Син добровільно залишив місце реєстрації, поїхав на заробітки, де він в даний час проживає йому не відомо. Вони іноді спілкуються по телефону, однак син не признається, де знаходиться, і не бажає в добровільному порядку знятися з реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть». Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Тому, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України , член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Непроживаючи в його будинку більше року, а сааме: з травня 2015 року, [PERSON] втратив право на користування житлом за адресою реєстрації. Незняття відповідача з місця реєстрації створює суттєві перепони для здійснення ним своїх прав як власника будинку та перешкоджає йому розпоряджатися будинком на власний розсуд, зокрема, це пов'язано з оформленням субсидії. Позивач в судове засідання не зявився, хоча про день і час слухання справи був належним чином повідомлений, але до суду надіслав заяву в якій позов підтримує , просить справу розглядати без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представника позивача - [PERSON], в судовому засіданні позов підтримала та просить його задовільнити, підтвердила вищенаведенні обставини не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач двічі в судове засідання не зявився, хоча про день і час слухання справи був належним чином повідомлений відповідно до ст. 76 ЦПК України, суду не повідомив про причини неявки в судове засідання . Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили вищенаведені факти та пояснили, що [PERSON] більше року не з'являвся за місцем свого проживання, а саме : по провулку Колгоспному № 14 в м. Козятині Вінницької області. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України . Заслухавши представника позивача, свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що [PERSON], на праві власності належить 2/5 частки житлового будинку, який розташований в місті Козятині по провулку Колгоспному № 14, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.04.2015 (а.с.5) . Право власності на вищевказаний будинок зареєстровано 27.04.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 609908005105 ( а.с. 6). В будинку [PERSON] з 08.06.2007 зареєстрований [PERSON], [INFO], який є сином позивача а.с. 8). Цей факт підтверджується копією домової книги, а також довідкою квартального комітету №41 від 05.05.2016, з яких вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований в [INFO], однак не проживає у вказаному будинку з травня 2015 року( а.с.а.с. 9-10,11). [PERSON]добровільно залишив місце реєстрації з травня 2015 року , місце його перебування позивачу невідомо. Відповідач не бажає в добровільному порядку знятися з реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Незважаючи на наявність у нього зареєстрованого права власності на вищевказаний будинок, а також норми ст. 317 ЦК України та ст. 41 Конституції України, відповідно до яких власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, відповідач немає законних підстав для реєстрації в будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, добровільно не бажає знятися з реєстраційного обліку, чим створює суттєві перешкоди для здійснення позивачем своїх прав як власника будинку. Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України , правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник вправі вільно розпоряджатись своєю власністю. Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: припинення дії, яка порушує право, і відновлення становища, яке існувало до порушення. Права власника житла визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України,а саме ч.1 передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд. Як встановлено ч. 1 ст. 321 право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України , член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Непроживаючи в його будинку більше року, а сааме: з травня 2015 року, [PERSON] втратив право на користування житлом за адресою реєстрації. Незняття відповідача з місця реєстрації створює суттєві перепони для здійснення ним своїх прав як власника будинку та перешкоджає йому розпоряджатися будинком на власний розсуд, зокрема, це пов'язано з оформленням субсидії.

Outcome: approved