Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить визнати протиправними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо передачі конфіденційної інформації відносно [PERSON], а саме - паспортних даних, інформації про особу, третій особі - ТОВ «ЕОС Україна», стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 51 000 гривень. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» протиправно, всупереч вимогам ст.ст. 32, 34 Конституції України, ст.ст. 11, 27 закону України «Про інформацію», ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передав третій особі ТОВ «ЕОС Україна» конфіденційну інформацію відносно позивача (паспортні дані, інформацію про особу) у зв'язку з існуванням начебто заборгованості у позивача перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 24.09.2004 року. В подальшому позивач від ТОВ «ЕОС Україна» отримував повідомлення з вимогами сплатити заборгованість по кредитному договору, а також погрозами щодо звернення до правоохоронних органів з метою відкриття відносно позивача кримінальної справи. Позивач зазначає, що дійсно між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» у 2004 році існували договірні відносини що стосувались розміщення банківського вкладу позивачем у ПАТ «Укрсоцбанк», однак жодних кредитних договорів між сторонами у справі укладено не було. В результаті вказаних дій відповідача, позивач зазначає, що враховуючи його індивідуальні особливості, стан здоров'я, останньому завдано моральну шкоду, внаслідок понесених моральних страждань, чисельних емоційних стресів, погрозами позивачу та його родині, приниженням його честі та гідності. При цьому просив суд врахувати, що є особою літнього віку, інвалідом, має декілька хронічних захворювань. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення по суті позовних вимог, в обґрунтування заперечень зазначив про те, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ЕОС Україна» 11.02.2011 року укладено генеральний договір, предметом якого є надання ТОВ «ЕОС Україна» послуг щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами, боржники в яких ухиляються від виконання взятих на себе зобов'язань. На виконання умов вказаного вище генерального договору, ПАТ «Укрсоцбанк» надав ТОВ «ЕОС Україна» інформацію про те, що за [PERSON] обліковується заборгованість за договором банківського вкладу від 24.09.2004 року у розмірі 220 гривень 94 копійки. Однак, після надходження звернень від позивача 18.04.2012 року та 23.05.2012 року, банком здійснено перевірку та встановлено, що внаслідок збою програми та технічної помилки надана інформація щодо наявності у позивача заборгованості у розмірі 220 гривень 94 копійки. У зв'язку із чим, листом від 06.06.2012 року ПАТ «Укрсоцбанк» приніс вибачення [PERSON] щодо незручностей, спричинених вказаними вище діями. Також зазначив про те, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем та завдання моральної шкоди. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У поданому позові позивач зазначає про порушення його немайнових прав відповідачем, а саме гарантованого Конституцією України права на особисте життя та недопущення розповсюдження конфіденційної інформації про особу без її згоди. Відповідно до частин першої, другої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Зазначеним вимогам Конституції України кореспондують положення законодавства України, якими передбачено, що: збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац другий частини першої статті 302 Цивільного кодексу України); поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 14 Закону України «Про захист персональних даних»; конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частина друга статті 21 Закону України «Про інформацію»; розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про інформацію», інформацією про фізичну особу (персональними даними) є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Положення частини другої статті 32 Основного Закону України передбачають вичерпні підстави можливого правомірного втручання в особисте та сімейне життя особи (в тому числі й тієї, яка займає посаду, пов'язану з функціями держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сім'ї). Такими підставами є: згода особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації стосовно неї, а також, у разі відсутності такої згоди, випадки, визначені законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У рішенні № 2-рп/2012 від 20.01.2012 року Конституційний Суд України надав тлумачення ст.ст. 32, 34 Конституції України та визначив, що збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Згідно положень ст. 60 закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею. Порядок розкриття банківської таємниці встановлений ст. 62 вказаного вище Закону. Судом встановлено, що 11.02.2011 року між ТОВ «ЕОС Україна» та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено генеральний договір про надання послуг щодо стягнення заборгованості № 011/1-054, відповідно до якого виконавець (ТОВ «ЕОС Україна») за завданням замовника (ПАТ «Укрсоцбанк») зобов'язувався здійснити дії, пов'язані із спонуканням осіб, які являються боржниками замовника в результаті невиконання своїх зобов'язань за кредитними договорами, щодо погашення простроченої заборгованості перед замовником. Як зазначає позивач, у квітні 2012 року останній отримав звернення ТОВ «ЕОС Україна» з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором від 24.09.2004 року, що виникла перед ПАТ «Укрсоцбанк». 08.05.2012 року та 08.02.2013 року [PERSON] звертався до ПАТ «Укрсоцбанк» з вимогами з'ясування обставин щодо наявності у останнього заборгованості, а також порушення його прав внаслідок розголошення банком третій особі конфіденційної інформації. Листом від 06.06.2012 року ПАТ «Укрсоцбанк» за результатами проведення розслідування обставин, викладених у зверненнях [PERSON], встановив, що дані про останнього як про боржника за кредитним договором передано ТОВ «ЕОС Україна» помилково, у зв'язку із чим приніс вибачення позивачу за понесенні незручності. Як визначено ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповіднодо ст.4ЦПКУкраїни,здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Такою обставиною у справі є факт передачі відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» третій особі ТОВ «ЕОС Україна» конфіденційної інформації про особу [PERSON] (персональні дані) без наявності як заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором, так і будь-яких кредитних договорів, укладених між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», що призвело до порушення немайнових прав [PERSON], зокрема, передбаченого Конституцією України права на недопущення розповсюдження конфіденційної інформації про особу без її згоди. При цьому, суд виходить з того, що хоча відповідач і заперечує проти передачі будь-якої конфіденційної інформації про особу позивача третій особі, однак, зі змісту листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 06.06.2012 року, вбачається, що останній фактично визнав факт передачі такої інформації, у зв'язку із чим приніс вибачення позивачу. Крім того, суд не відхиляє доводи відповідача про те, що банком передано третій особі виключно відомості про реквізити договору банківського вкладу та інформацію щодо розміру заборгованості клієнта перед банком, що підтверджується додатком № 2 до генерального договору від 11.02.2011 року, оскільки окрім додатку № 2, що є актом приймання-передачі реєстру договорів, невід'ємною частиною генерального договору є також форма реєстру кредитних договір (додаток № 1), яка і містить персональні дані (ПІБ боржника, ідентифікаційний податковий номер боржника, номери домашнього, мобільного, робочого телефонів, адреса місця проживання, адреса місця реєстрації та місце роботи) про осіб - клієнтів ПАТ «Укрсоцбанк». Враховуючи наведені вище обставини, суд надходить до висновку про те, що дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо передачі конфіденційної інформації відносно [PERSON] третій особі - ТОВ «ЕОС Україна», є протиправними, оскільки такі дії не відповідали вимогам закону. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди, суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що позивачу було завдано моральної шкоди, яка виявилась в душевних стражданнях через неправомірну поведінку відповідача щодо передачі його персональних даних третій особі ТОВ «ЕОС Україна», працівники якої в подальшому направляли листи на адресу позивача щодо звернення відносно останнього до правоохоронних органів та порушення відносно нього кримінальної справи, що призвело до необхідності звернень до банківської установи з метою з'ясування обставин виникнення заборгованості, правоохоронних органів для проведення перевірки правомірності дій банку та третьої особи ТОВ «ЕОС Україна», що в свою чергу призвело до нервової напруги у позивача, який є людиною літнього віку, порушення нормального ритму життя та переживань. При цьому, з урахуванням принципів розумності, співмірності і справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, визначивши його у сумі 1000 гривень, оскільки будь-яких доказів на підтвердження заявленого позивачем розміру моральної шкоди у сумі 51 000 гривень, суду не надано. В порядку ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 114 гривень 70 копійок.

Outcome: partial