Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

позивач [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою та просить визнати відповідачку [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №2 в будинку №7 по вул. Вітовського, м. Стрий, Львівської області. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право приватної власності. В квартирі разом із ним зареєстровані: дружина [PERSON], [INFO]; син [PERSON], [INFO]; дочка [PERSON], [INFO]; онук [PERSON], [INFO], [PERSON]. [INFO]; [PERSON], [INFO]. Відповідачі по справі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є онуками його рідної сестри [PERSON] На протязі останніх 12 років вони проживають за кордоном, а саме в Іспанії. Точне місце перебування їхнє йому не відоме. До України, зокрема додому, вони не приїжджають, оскільки працюють та постійно проживають за кордоном. Жодних витрат по утриманню квартири вони не несуть, зокрема не виділяють кошти на ремонт квартири, не сплачують комунальні послуги, на сплату яких в даний час йде більша частина його пенсії, яка є основним та єдиним доходом для нього, а тому змушений звернутись до суду із даним позовом. Мати відповідачів [PERSON], коли приїжджала в Україну добровільно виписалась з квартири, оскільки вона з відповідачами по справі постійно проживає в Іспанії. Відповідачі самі б виписались з спірної квартири, однак ближчим часом приїхати в Україну вони не зможуть. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, на виклик суду не зявилися, про причину неявки не повідомили, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу заочно за їх відсутності на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. У національному законодавстві та судовій практиці право на житло гарантоване людині ст.\~47,\~48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Основного Закону проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР),\~\~членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили\~\~права користування ним (ст.72 ЖК УРСР,\~ст. 405 ЦК України). В судовому засіданні встановлено та підтверджується копіями будинкової книги що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що відповідачі добровільно залишили місце реєстрації та в спірній квартирі не проживають понад десять років без поважних причин, в квартирі їхні речі відсутні. Відповідно до\~ст. 71 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право на житло, якщо вона не проживає в жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, внаслідок її відсутності понад встановлений строк, провадиться в судовому порядку. Згідно\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~- в разі позбавлення права користування житлом, особа знімається з реєстрації за місцем проживання протягом семи днів на підставі рішення суду. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] понад встановлений строк не проживають в [INFO] без поважних причин, а тому втратили право на користування вказаним жилим приміщенням. \~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved