Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість на загальну суму 61644,77 грн., в тому числі: 58000 грн. - основного боргу, 2033,36 грн. процентів за користування позикою, 202,90 грн. інфляційних витрат, 1408,51 грн. - 3% річних та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22 лютого 2019 року позичив [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 58000 грн. Факт отримання відповідачем позики підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою від 22.02.2019, згідно якої останній зобов`язався повернути грошові кошти в повному обсязі не пізніше 31.05.2019, при цьому повернення коштів мало здійснюватися поетапно: до 31.03.2019 у розмірі 15000грн.; до 30.04.2019 року у розмірі 20000 грн.; до 31.05.2019 року у розмірі 23000 грн. Однак відповідач зазначених коштів не повернув, а тому просить стягнути суму основного боргу. Крім того, зазначає, що з відповідача підлягають стягнення проценти за користування позикою протягом всього строку дії позики, які становлять 2033,36 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 202,90 грн. та 1408,51 грн. - 3% річних. На момент звернення з позовом до суду боржником кошти не повернуто. Відтак просить позов задоволити. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 10 березня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків такої. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 25 березня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, 14.05.2020 через канцелярію суду представник позивача подав клопотання у якому просить справу розглядати у відсутності позивача та його представника, позов підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, відзив на позовну заяву не подав, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно з ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22.02.2019 р. [PERSON] надав в позику [PERSON] грошові кошти у сумі 58000 грн. Факт передачі відповідачу коштів підтверджується письмовою розпискою від 22.02.2019. Крім того, згідно вищезазначеної розписки відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в повному обсязі до 31 травня 2019 року, а повернення коштів при цьому повинно здійснюватися поетапно: до 31 березня 2019 року - 15000 грн., до 30 квітня 2019 року - 20000 грн., до 31 травня 2019 року - 23000 грн. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Облікова ставка НБУ з 22.02.2019 по 25.02.2019 становила 18% річних, з 26.04.2019 по 31.05.2019 становила 17,5% річних. Беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] доказів належного виконання умов договору не надав, а також не надав доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з його вини, а відтак, заборгованість що складається з: основної суми боргу - 58000 грн. та процентів за користування позикою - 2033,36 грн., підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, як позичальника. Відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1408,51 грн. - 3% річних, а також 202,90 грн. - інфляційних витрат. Згідно із ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача. Вирішуючи питання стягнення судового збору, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 840,20 грн.

Outcome: approved