Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у житловому удинку [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що йому, [PERSON], на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Крім позивача [PERSON], у даному житловому будинку зареєстровані та, постійно фактично проживають його рідні сини [PERSON] та [PERSON]. Також, у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрована, однак, вже тривалий час, з березня 2016року, не проживає без поважних на те причин, його колишня невістка, відповідачка у справі [PERSON], шлюб з якою між нею та [PERSON] розірвано у судовому порядку 13 січня 2017року. Так, фактично, відповідачка починаючи з березня 2016 року, виселившись з житлового будинку разом з неповнолітніми внуками: сином [PERSON], 2001р.н., та дочкою [PERSON], 2006р.н., переїхала проживати до своїх батьків в м.Трускавець, де і проживає в даний час, жодних її особистих речей у будинку немає. Факт непроживання без поважних причин відповідачки у справі з березня 2016року у моєму житловому будинку і по даний час стверджується - актом обстеження житлового будинку [ADDRESS] від 29.11.2018року, складеним комісією комітету громадського самоврядування мікрорайону «Тустановичі». У зв'язку з реєстрацією відповідачки у моєму житловому будинку я несу зайві витрати по оплаті комунальних послуг, а також позбавлений можливості оформити субсидію. Позивач [PERSON] у судовому засіданні не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 19 березня 2019 року, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечив проти винесення судом заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву. Крім того, відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутності. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача, оглянувши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 січня 1997 року, виданого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером 210, та зареєстрованого в Дрогобицькому МЕТІ 27 січня 1997року за реєстровим номером 1264 позивачу [PERSON], на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Крім позивача [PERSON], у даному житловому будинку зареєстровані та, постійно фактично проживають його рідні сини [PERSON] та [PERSON]. Також, у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрована, однак, вже тривалий час, з березня 2016року, не проживає без поважних на те причин, колишня невістка [PERSON], шлюб з якою між нею та [PERSON] 13 січня 2017 року розірвано у судовому порядку. Відповідач [PERSON] починаючи з березня 2016 року, виселившись з житлового будинку разом з неповнолітніми дітьми сином [PERSON], 2001р.н., та дочкою [PERSON], 2006р.н., переїхала проживати до своїх батьків в м.Трускавець, де і проживає в даний час, жодних її особистих речей у будинку немає. Відповідно до акту обстеження будинку [ADDRESS] від 29 листопада 2018 року, складеним комісією комітету громадського самоврядування мікрорайону «Тустановичі», стверджується факт, що відповідач [PERSON] не проживає в даному будинку з березня 2016 року. Відсутність відповідача за місцем реєстрації також підтверджується показами у судовому засіданні свідків: [PERSON] та [PERSON] Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач або член його сімї може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, за умови, що не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. Умовою визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є відсутність особи без поважних на те причин. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Слід звернути увагу, що судом з'ясовано, що відповідач не мешкає у будинку за місцем реєстрації понад шість місяців, не сплачує комунальні платежі, поштова кореспонденція, надіслана відповідачу за адресою реєстрації, нею не отримується, при цьому відсутні поважні причини її відсутності в будинку, а тому суд вважає , що відповідач є таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, і усунення перешкод позивачу у користуванні житлом має відбутися шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад шість місяців без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 768,40 гривень судового збору.

Outcome: approved