Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив суд винести рішення про припинення стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], які стягуються з нього на підставі виконавчого листа №2107/4611/2012 від 21.12.2012 року, виданого Генічеським районним судом Херсонської області, виконавчий лист визнати таким, що не підлягає виконанню; повернути йому сплачені аліменти на утримання сина від дня закінчення навчання а саме з 30.06.2016 року, безпідставно отриманих відповідачем за його рахунок. В обґрунтування позову посилається на те, що на підставі рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2012 року видано виконавчий лист про стягнення з нього на користь відповідача - [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.11.2012 року і до досягнення ним 23 років Вказує, що при постановці рішення відповідачем була надано довідка Таврійського державного агротехнічного університету, відповідно до якої період навчання сина становив до 30 червня 2016 року. Оскільки на даний час термін навчання сплинув, то відповідно має бути припинено стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. Тому з нього, з 01 липня 2016 року безпідставно стягнуто аліментів на користь відповідача. В судовому засіданні позивач, вимоги викладені у позові підтримав повністю, посилаючись на обставини позову. Додатково пояснив, що відповідно до довідки з місця навчання сина, останній дійсно навчався у Таврійському державному агротехнічному університеті та період навчання становив до 30 червня 2016 року. Суд при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини керувався вимогами Сімейного кодексу щодо обовязку батьків утримувати повнолітню дитину на період навчання, або до досягнення нею 23 років. Однак після закінчення навчання у нього стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина, хоча фактично він закінчив навчання та на даний час ніде не навчається, що на підставі ч. 2 ст. 199 СК України позбавляє відповідача на право отримання аліментів. Крім того посилаючись на те, що відповідач, відповідно до ст.. 1212 ЦК України, безпідставно набула грошові кошти за рахунок аліментів стягнених з відповідача, просить суд також стягнути з неї безпідставно отримані грошові кошти в рахунок сплати аліментів за період з 01 липня 2016 року до постановлення рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, не повідомивши суд про причини неявки. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 06.12.2012 року з [PERSON] було стягнено аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] на період навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно починаючи з 16.11.2012 року і до досягнення сином 23 років. На підставі рішення суду, 21 грудня 2012 року було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] Відповідно до довідки №1934 від 15.11.2012 року, виданої Таврійським державним агротехнічним університетом [PERSON] перебував на контрактній формі навчання в період з 01.09.2012 року по 30.06.2016 року. Згідно ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ст. 199 СК України: 1. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; 2. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання; 3. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тобто, якщо дитина яка досягла повноліття вирішила продовжити навчання по закінченні загальноосвітнього навчального закладу, і якщо обов'язок по утриманню батьками не виконується добровільно, стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК України здійснюється у судовому порядку. Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення щодо підстав виникнення обов'язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З системного аналізу вказаних норм, вбачається, що право на утримання виникає за умови продовження навчання. При цьому Законом не передбачено жодних особливостей щодо форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо). Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі. Обов'язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, припиняється, якщо відпадає хоча б одна з умов, сукупність яких є необхідною для його виникнення. Як встановлено в судовому засіданні повнолітній [PERSON] закінчив навчання 30.06.2016 року, а відомості щодо продовження навчання в матеріалах відсутні. Отже виходячи з вказаного станом на 01.07.2016 року відпала умова, яка була підставою для винесення рішення про стягнення аліментів, у звязку з чим вимога [PERSON] ро припинення стягнення аліментів підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про повернення безпідставно набутого майна, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; а відповідно до ч. 5 цієї Статті, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Застосовуючи до вказаних правовідносин аналогію закону (ст. 8 ЦК України), згідно ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, інше майно, якщо це встановлено законом. Після винесення судового рішення про стягнення аліментів, та звернення до виконання виконавчого листа, стягувач (відповідач у справі) і боржник (позивач у справі) стали сторонами виконавчого провадження, згідно ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження». Їх права та обов'язки закріплені в ст. 12 цього Закону. Тобто правовідносини по стягненню аліментів регулювались Законом України «Про виконавче провадження», який не закріплює обов'язок стягувача, тобто відповідача у справі [PERSON] повідомляти державного виконавця, боржника чи інших учасників виконавчого провадження про зміну місця навчання, закінчення місця навчання повнолітньої дитини. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що оскільки виплата аліментів була проведена добровільно на підставі судового рішення, за відсутності рахункової помилки і за відсутності недобросовісності з боку набувача [PERSON], аліменти позивачу поверненню не підлягають.

Outcome: partial