Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Гайсинської міської ради, про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. \~ \~ \~ \~Свої позовні\~вимоги мотивував\~тим, що з 2011 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . [INFO] в них народився син [PERSON] . Відомості про батьківство внесені в Свідоцтво про народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Онуфріївського районного управління юстиції у Кіровоградській області від 21.06.2013 року, шляхом його визнання. Весною 2018 року відповідачка з його сином та донькою від першого шлюбу поїхали до Вінницької області нібито допомогти її матері, але більше вона не поверталась, повідомивши по телефону, що відносини між ними припинені. З того часу, відповідачка знаючи, що син сенс його життя, маніпулює почуттями до дитини, навмисно створює такі умови, щоб він не міг з ним бачитись та спілкуватись, внаслідок чого страждає дитина, оскільки в них дуже довірительні стосунки. Коли він дізнався, що вони від матері переїхали до м. Гайсин, він був змушений шукати свого сина по всіх дитячих садках цього міста, щоб запитати як він себе почуває, які в нього успіхи, так як відповідачка приховувала від нього будь-яку інформацію щодо адреси проживання дитини. Так як мати сина перешкоджає йому бачитись з дитиною і навіть стала забороняти йому говорити з позивачем по телефону, який він купив синові для вільного з ним спілкування, тобто перешкоджає виконувати свої обов`язки відносно сина, він змушений скористатись правом, передбаченим ст. 158 Сімейного Кодексу України, де: «За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї… Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим для виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.» і звернутись до служби у справах дітей Гайсинської міської ради для встановлення його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Рішенням № 31 Виконавчого комітету Гайсинської міської ради від 20.03.2019 року його заява була задоволена частково, з огляду на значну відстань між його місцем та місцем проживання сина було встановлено такі способи участі батька у вихованні сина [PERSON] , а саме: щовечірнє спілкування з дитиною по телефону або за допомогою програми Viber, протягом серпня місяця проводити відпочинок за адресою його проживання, та спілкування і побачення з сином в період 1/2 частини святкових та канікулярних днів. Після вищезазначеного рішення відповідачка не змінила ставлення до цієї ситуації, так і продовжує перешкоджати бачитись з сином, рідкі бесіди з сином проходять виключно під контролем матері, яка постійно смикає дитину, щоб він не сказав нічого на її думку небажаного, практично всі розмови закінчуються плачем дитини, або сваркою. Жодного разу він так і не зміг домовитись з відповідачкою побути з сином наодинці, повезти його до себе додому, вкрай рідкі зустрічі тривали не більше години і зводились до походу в магазин разом з відповідачкою, яка постійно намагалась спонукати його на сварку. Позивач має постійну роботу, позитивно характеризується і на роботі і серед знайомих та сусідів, має постійний дохід та місце проживання, яке відповідає всім вимогам для перебування з ним дитини, має автомобіль, яким може привезти до себе додому та відвезти дитину до місця його проживання. Але в присутності матері неможливо спілкуватись з дитиною, через постійні намагання створити сварки з будь-якого приводу, яка виникла з її особистої неприязні до нього. В зв`язку з чим, він змушений був звернутись до суду та прохає ухвалити рішення, яким усунути перешкоди [PERSON] , які здійснює відносно нього [PERSON] у вихованні та спілкуванні з спільною дитиною [PERSON] та визначити наступний спосіб участі у спілкуванні та вихованні з дитиною: щоденне вечірнє спілкування з дитиною по телефону та/або за допомогою програми Viber для візуального контакту з дитиною, без обмежень часу. В період навчання в школі і до її закінчення: осінні канікули спільне проведення часу з відвідуванням дитиною його місця проживання; зимові канікули перший або другий тиждень, спільне проведення часу з відвідуванням дитиною місця його проживання; весінні канікули спільне проведення часу з відвідуванням дитиною місця його проживання; серпень місяць спільне проведення часу за місцем його проживання і за матеріальної можливості оздоровлення та відпочинку на території України або за її межами. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 08.05.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Старікова Н.О. позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити в повному обсязі з підстав та обставин викладених в позовній заяві. Позивач та його представник наполягали на проведенні зустрічей з сином без участі відповідачки. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином. 14.07.2020 року до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області надійшла заява від відповідачки [PERSON] , в якій прохає розглядати справу без її участі та частково визнає позовні вимоги, а саме: прохає суд встановити позивачу час бачитись з дитиною за місцем її проживання в м. Гайсин, двічі на місяць, у другий та четвертий тиждень кожного місяця. Прохала суд прийняти до уваги те, що батько дитини не цікавиться в неї про життя та поведінку дитини, а також не надає ніякої фінансової допомоги. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи служби в справах дітей Гайсинської міської ради Вінницької області в судове засідання свого представника не направив, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~Враховуючи обставини справи, з урахуванням положень ст. 19 Сімейного Кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника служби в справах дітей Гайсинської міської ради Вінницької області. Заслухавши пояснення позивача та його представника, повно та всебічно дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, враховуючи характер спірних правовідносин, судом встановлено, що в межах даного спору є доведеним порушення прав позивача, як батька, на спілкування з дитиною, про що свідчить його особисте звернення до суду за встановленням порядку і до суду за захистом цього права, пояснення відповідача по справі, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.11.2018 року, виданого Онуфріївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. З наданих сторонами доказів вбачається, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, внаслідок чого між сторонами виникають непорозуміння, що призвело до звернення позивача до суду з даного приводу. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Гайсинської міської ради Гайсинського району Вінницької області № 31 від 20.03.2019 року встановлено наступний спосіб участі батька [PERSON] у вихованні його сина [PERSON] , [INFO] та слідкування з ним: щоденне вечірнє спілкування з дитиною по телефону або за допомогою програми Viber для візуального контакту з дитиною в обсязі, що не вплине на нормальний розвиток дитини; протягом серпня місяця 2019 року (за попередньою домовленістю між батьками [PERSON] та [PERSON] ) [PERSON] має право приймати участь у вихованні свого сина, а також спільно проводити відпочинок із своїм сином [PERSON] , [INFO] за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] . Питання що стосується форми спілкування, визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з своїм сином [PERSON] в період канікулярних днів вирішується за домовленістю між батьками, але не менше 1/2 частини святкових та канікулярних днів для кожного з батьків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має постійне місце роботи, що підтверджується довідкою ТОВ «АГРОДАР ЛТД», у тому, що він дійсно працює на посаді тракториста машиніста сільськогосподарського виробництва у ТОВ «Агродар ЛТД» з 01 серпня 2018 року; забезпечений житлом, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов № 554 від 13.02.2020 року; позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, про що в матеріалах справи маються позитивні характеристики. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. У ст.7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно ст.141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як визначено ст.ст.150, 151 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 153 Сімейного Кодексу України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно ст.157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно ст.159 Сімейного Кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З встановлених фактів та обставин, позиції відповідачки, судом вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття спільного рішення. Суд при встановленні способу спілкування, переважним вважає дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні сина. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини у зазначеній категорії спорів, зокрема рішення Європейського Суду від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції» визначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідного сина, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Із зазначених норм слідує, що першочерговим є саме інтереси дитини. Взаємовідносини між дітьми та батьками підпадають під поняття «сімейне життя», як одне із основоположних прав, яке гарантовано в статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (див. наприклад рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Vermeire v. Belgium» [1], пункт 51 рішення ЄСПЛ у справі «Bronda v. Italy »[2]), що також знайшло відображення і в Сімейному кодексі України. Тобто, в даному випадку вирішення питання про участь позивача у вихованні сина становить собою втручання у право на повагу до сімейного життя, яке гарантовано статтею 8 Конвенції. Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України». Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 Сімейного Кодексу України). Відповідно до ч.2 ст. 159 Сімейного Кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Таким чином, законодавство України закріпило право одного з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та право брати участь у її вихованні. Законодавством також встановлений обов`язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина не чинити перешкоди у здійсненні батьком прав щодо виховання дитини та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку. В даних правовідносинах спілкування батька і бажання підтримувати зв`язок з сином є адекватною реакцією людини у життєдіяльності і сприяє розвитку особистості дитини будучи важливим елементом в його вихованні. Розуміючи існування конфліктної ситуації між позивачем та відповідачем, після припинення фактичних шлюбних відносин, з метою уникнення впливу такого конфлікту на дитину, суд обираючи способи участі позивача у вихованні сина, проведення відпочинку за домовленістю з матерію дитини та без її присутності. Із збільшенням віку дитини, налагодженням їх контакту з батьком, форма участі останнього у вихованні сина може бути змінена і цього відповідно до закону не позбавляються сторони в майбутньому. Враховуючи правову позицію Верховного Суду від 01.04.2020 року в справі № 61-11784св19 від 01.04.2020 року, Верховний суд зазначив, що суд може самостійно визначити графік побачення батька з дитиною, тому визначений судом графік має за мету налагодження взаємовідносин перш за все між батьками дитини щодо питань виховання [PERSON] , [INFO] , реального виконання сторонами досягнутих домовленостей, що позитивно вплине на психологічний стан сина сторін, що і головою метою батьків, з урахуванням віку, та усвідомлення ролі кожного з батьків у житті, що в свою чергу і нормалізує спілкування з батьком. Рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з сином. Позивач не ставив перед судом питання щодо розподілу судових витрат, тому суд згідно ст. 141 ЦПК України відносить витрати зі сплати судового збору на рахунок позивача.

Outcome: partial