Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу з тих підстав, що як стверджує 02.05.2001 року він з відповідачкою зареєстрував шлюб, актовий запис № 03. Від цього шлюбу мають одну неповнолітню дитину. Подружні відносини між ними припинені з січня 2017 року. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ним та відповідачкою взаємопорозуміння та довіри. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а він та відповідачка не мають наміру зберегти шлюб. Вважає, що причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обгрунтованими і подальше спільне життя його з відповідачкою як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Просить розірвати укладений між ними шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі, позов визнає. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02.05.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу позивач та відповідачка мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] Однією сім'єю позивач та відповідачка не проживають. Позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розпаду сім'ї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачкою взаємопорозуміння та довіри. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved