Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просив суд суд стягнути з відповідача 59751,72 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 грудня 2017 р. по 19 грудня 2018 р., посилаючись на тривалу затримку розрахунку з ним відповідачем при звільненні.В обґрунтування уточненого позову зазначив, що наказом від 14 липня 2011 р. № 1515-59 з 22 липня 2011 р. був прийнятий до відокремленого структурного підрозділу «Криворізький факультет Національного університету «Одеська юридична академія» на посаду сторожа, 12 червня 2017 р. наказом ректора від 09.06.2017 р. № 1567-5 він був звільнений за ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Однак повного розрахунку з ним роботодавцем проведено не було, лише 19 грудня 2018 року відповідач виплатив йому заборгованість із заробітної плати. Тому в зв'язку із затримкою виплати зарплати в період з 15 грудня 2017 року по 19 грудня 2018 року, з врахуванням судового рішення від 12 грудня 2018 року, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні заявлених вимог наполягала з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача Устінова-Бойченко Г.М. вимоги позову не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач раніше вже звертався з позовом до НУ «Одеська юридична академія» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги при звільненні, заробітної плати, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, матеріальної та моральної шкоди. При розгляді справи в суді апеляційної інстанції з метою врегулювання спору між строоанми була укладена мирова угода, яка 12 грудня 2018 року затверджена Дніпровським апеляційним судом. За умовами мирової угоди відповідач погодився виплатити позивачу заборгованість по заробітній плати, у тому числі середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 червня 2017 року по 15 грудня 2017 року. Кожен пункт мирової угоди обговорювався сторонами, позивач мав можливість запропонувати інший період та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, але він цього не зробив. 21 грудня 2018 року позивач знову звернувся з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка вже була виконана відповідачем, але збільшив період затримки розрахунку - з 16 грудня 2017 року по 19 грудня 2018 року, фактично збільшивши обсяг заявлених та виконаних раніше позовних вимог. Відповідно до затвердженої мирової угоди [PERSON] визнав обов'язок відповідача по виплаті заборгованості по заробітній платі, у тому числі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, повністю виконаним та відмовився від будь-яких подальших вимог до НУ «ОЮА» щодо виплати сум, які є предметом цієї мирової угоди. Стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було предметом мирової угоди, яка була затверджена 12 грудня 2018 року та виконана 19 грудня 2018 року, тому така вимога не може знову розглядатися судом. Таким чином, відповідно до ч. 1 п.5 статті 255 ЦГЖ України просить провадження у цивільній справі закрити. Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] 22 липня 2011 р. на підставі наказу № 1515-59 від 14.07.2011 р. прийнятий на посаду сторожа до Відокремленого структурного підрозділу «Криворізький факультет Національного університету «Одеська юридична академія» та на підставі наказу № 1567-5 від 09.06.2017 р. звільнений з 12 червня 2017 року з посади за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України (а.с. 13-15 - копія трудового книжки). Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Встановивши, що повний розрахунок з виплати [PERSON] заробітної плати був проведений відповідачем лише 19 грудня 2018 року, та врахувавши період, за який з відповідача на користь позивача вже було стягнуто середній заробіток, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 16 грудня 2017 року по 19 грудня 2018 року. Доводи представника відповідача про те, що 12 грудня 2018 року Дніпровським апеляційним судом вже було ухвалено рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, у зв'язку з чим провадження підлягає закриттю, не заслуговують на увагу, оскільки у цій справі позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16 грудня 2017 року по день фактичної виплати заборгованості із заробітної плати, 19 грудня 2018 року, а вказаним рішенням були задоволені позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за період з 13 червня 2017 р. по 15 грудня 2017 р., тобто за інший період. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2019 року у справі № 225/4384/16-ц, яка відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати) Середньоденна заробітна плата [PERSON] на день звільнення складала 237,11 гривень, що встановлено судовими рішеннями по справі та не оспорюється відповідачем. Оскільки ухвалою Дніпровського апеляційного суду затверджено мирову угоду щодо виплати [PERSON] середнього заробітку за період з 13 червня 2017 року по 15 грудня 2017 року (а.с. 17-23), фактичний розрахунок з позивачем проведено 19 грудня 2018 року, що підтверджується випискою з його банківського рахунку та не оспорюється відповідачем, затримка розрахунку період з 16 грудня 2017 року по 19 грудня 2018 року включно складає 252 робочих дні (9 днів грудня 2017 року, 21 день січня 2018 року, 20 днів лютого 2018 року, 21 день березня 2018 року, 20 днів квітня 2018 року, 20 днів травня 2018 року, 20 днів червня 2018 року, 22 дні липня 2018 року, 22 дні серпня 2018 року, 20 днів вересня 2018 року, 22 дні жовтня 2018 року, 22 дні листопада 2018 року та 13 днів грудня 2018 року). Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 237,11 гривень (середньоденна заробітна плата) х 252 день (кількість днів затримки розрахунку) = 59751,72 гривень Відповідно до частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Крім того, оскільки відповідно до п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій (а.с. 12), він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень статті 141 ЦПК України, в дохід держави в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved