Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 15 квітня 2014 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу № 009795, згідно якого предметом лізингу є трактор МТЗ 1025. Відповідно до умов договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ 1025) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Після підписання договору, представником відповідача було надано рахунок до сплати в розмірі 11000,00 грн. в рахунок авансових платежів, а також рахунок до сплати в розмірі 29000,00 грн., вказуючи на те, що це сума 10 відсотків вартості трактора і після сплати якої позивач отримає предмет лізингу. Позивачем було сплачено рахунок на суму 29000,00 грн. та рахунок на 11000,00 грн., але виконання умов договору відповідачем не відбулось. Компанія відмовилась передавати позивачу предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено сплату 50 відсотків від вартості предмету лізингу, а сплачена сума в розмірі 29000,00 грн. є комісією за організацію та оформлення договору. Після підписання та вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть та можливості розірвання договору немає, оскільки він зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача , що є порушенням його прав як споживача. Тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, проте до суду направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. В судове засідання представник відповідача -Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс»- не з'явився по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом установлено, що 15 квітня 2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу № 009795, згідно якого предметом лізингу є трактор МТЗ 1025. Відповідно до умов договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ 1025)зазначений у п.1.1 договору та специфікації, що є додатком №3 до договору, у власність, та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Після підписання договору, відповідно до квитанції № 531510003 від 15 квітня 2014 року позивачем було сплачено 29000,00 грн. комісію за організацію згідно договору № 009795, відповідно до квитанції № 531510001 від 15 квітня 2014 року сплачено 11000,00 грн. авансового платежу за договором, а також згідно квитанції № 531510004, 531510002 сплачено 400 грн. за розрахунково- касове обслуговування. Проте виконання умов договору лізингу не відбулось. Відповідач не передав позивачу предмет лізингу, посилаючись на те, що договором передбачено сплату 50 відсотків від вартості предмету лізингу, а сплачена сума в розмірі 29000,00 грн. є комісією за організацію та оформлення договору. Таким чином, під час переговорів та підписання договору, представником відповідача введено позивача в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Згідно положень ч.1,п.7 ч.3,6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька діяльність забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Згідно ч.1,2 ст.216 Цивільного Кодексу України правочини, здійснені із використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Договір лізингу згідно Цивільного Кодексу України віднесений до різновидів договору майнового найму, але лізингові відносини в Україні регулюються спеціальним Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» , договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору є : предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користуватися предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір № 009795 від 15 квітня 2014 року не містить конкретних визначень щодо розміру щомісячних лізингових платежів, не вказано в кого саме лізингодавець придбає трактор МТЗ 1025, не визначено конкретний порядок та місце отримання позивачем предмета договору, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу, строк виконання зобов'язань відповідача, що порушує права споживача. Згідно специфікації , що є додатком до договору , визначена вартість трактора МТЗ 1025, яка становить 290000,00 грн. Проте в п.1.6 договору визначено, що вартість предмета лізингу може змінитися, внаслідок чого лізингоодержувач не має вибору, окрім як доплатити різницю вартості до вже сплачених авансових платежів. Ця умова є несправедливою відносно лізингоодержувача. Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про фінансовий лізинг», продавець не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими. Відповідно до п.13 ч.3 ст.18 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено недійсними умови договорів, що обмежують права споживача, а саме: продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Така процедура може бути реалізована лише після державної реєстрації транспортного засобу на підставі заяви власника у порядку, визначеному постановою КМУ № 1388 від07.09.1998 року , тобто на підставі угоди, до форми укладвння якої розповсюджується вимога щодо її нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Згідно п.13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За таких обставин суд приходить до висновку, що заявлений позов про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved