Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що 28.08.2016 р. [PERSON] дав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 39 000,00 грн., які були оформлені та підписані сторонами договором позики та розпискою відповідача про одержання коштів. Відповідач зобов`язалась повернути кошти в строк три місяці з пролонгацією на один місяць. В договорі також передбачені умови користування коштами, а саме 2000,00 грн. за кожен місяць користування. [PERSON] порушила умови договору та не повертає грошей та нарахованих відсотків за користування ними. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в загальному розмірі 123 000, 00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1230,00 грн. Ухвалою від 07.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, поважну причину неявки суду не повідомила, відзив не надала, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у її відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 28.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 39 000,00 грн. на строк три місяці з пролонгацією на один місяць, а остання зобов`язалася повернути позику у строк, встановлений даним договором. Факт отримання [PERSON] суми позики у розмірі 39 000,00 грн. підтверджується складеною нею розпискою від 28.08.2016 р. Відповідно до п. 5 договору, договір вважається укладеним з моменту фактичного передання грошових коштів. Щомісячний відсоток визначено у розмірі 2000,00 грн. за користування грошовими коштами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] обов`язок повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, належним чином не виконала, суму позики не повернула, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 39 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування позикою, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим, суд не погоджується з тим, що позивач має право нараховувати відсотки на суму неповернутої позики протягом необмеженого часу до моменту повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. по справі №444/9519/12 вказано, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, у спірних правовідносинах право позикодавця нараховувати щомісячно 2000,00 грн. відсотків за користування позикою існувало лише до 28.12.2016 р., тобто протягом погодженого строку повернення позики, а тому за період з 28.08.2016 по 28.12.2016 р. сума відсотків за користування неповернутим розміром позики складає 8000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, позичені гроші позивачу у визначений строк не повернула, тому суд вбачає підстави для стягнення заборгованості за договором позики від 28.08.2016 року у розмірі 47 000,00 грн., яка складається з: 39 000,00 грн. - суми основного боргу; 8 000,00 грн. - відсотків за користування позикою, а тому позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1230,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1710793734 від 19.05.2020 р. На підставі ст.141,142 ЦПК України з відповідача на користь банку підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог, в сумі 470,00 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial