Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він 24 жовтня 2009 року зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] Від шлюбу з відповідачкою у них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Проте, спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння та взаємоповаги. На протязі деякого часу, їхнє сімейне життя погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Він та відповідачка не мають спільних інтересів, що у свою чергу призвело до неможливості підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. З відповідачкою вони фактично не проживають разом, не ведуть спільного господарства, на основі цього, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини між ними немає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що з вересня 2013 року вони з відповідачем не проживають спільно, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Їхня з відповідачем спільна дитина наразі проживає з бабусею, до цього ж періоду дитина два місці проживала з ним. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала. Пояснила суду, що з листопада 2013 року вони з позивачем не проживають разом, їхня спільна дитина проживає з нею в квартирі її матері. Позивач зраджував її з іншою жінкою та пішов із сім'ї. При цьому, коли вона перебувала у лікарні, то позивач забрав дитину та наразі бажає виховувати дитину разом з цією жінкою. Дитина проживала з батьком у несприятливих умовах. Зазначила, що у них з позивачем є спільне майно - квартира. Наразі позивач викликає у неї лише почуття огиди, але згоду на розірвання шлюбу вона надасть лише після вирішення питання щодо місця проживання їхньої дитини та поділу спільного майна, при цьому із відповідними позовами до суду вона не зверталася. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]), зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центом розвитку сім'ї 24 жовтня 2009 року, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 3132 (а.с.8). Сторони від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не проживають разом з осені 2013 року, з цього часу не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконаний, що примирення з відповідачем не відбудеться. При цьому, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, проте бажає вирішити спір щодо визначення місця проживання спільної дитини та поділу спільного майна. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved