Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому посилається на те, що, між ним та відповідачем [PERSON] 17.08.2013 року був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до вказаного договору [PERSON] зобовязався продати, а [PERSON] зобовязалася купити житловий будинок № 12, розташований за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Ульянівка, вул. Центральна. При цьому, сторони домовились, що: 1.1) договір купівлі-продажу має бути укладений не пізніше ніж 26.08.2014 року; п. 2.1. сторонами встановлена ціна будинку 12000 (дванадцять тисяч) доларів США в національній валюті України по курсу купівлі в ОТПбанку на день оформлення Основного договору; п.1.5 [PERSON] зобовязався передати ключі покупцеві до 26.08.2013р; п.5.1. покупець передав продавцю завдаток в сумі 4000 (чотири тисячі) доларів США в національній валюті України на курс купівлі в ОТПбанку на день оформлення Основного договору. В момент розрахунків за Основним договором, зазначена сума буде зарахована у належний з Покупця платіж за Основним договором; п. 5.2 у випадку невиконання цього договору Покупцем, сума вказана у п.5.1 цього договору покупцю не повертається і залишається у продавця; п. 5.3 у випадку невиконання цього договору Продавцем, він зобовязується повернути Покупцю протягом 3 днів з дати встановлення п.1.1 цього договору подвійну суму завдатку. А в разі затримки її повернення, сплатити на користь Покупця пеню в розмірі 2 відсотка за кожен день прострочення. Позивач [PERSON] посилається на те, що на теперішній час умови попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку не виконано, а саме: не укладено договір купівлі-продажу. Позивач просить виселити [PERSON] та [PERSON] із спірного житлового будинку. Стягнути солідарно з відповідачів заподіяні збитки в розмірі 14000грн., а також моральну шкоду в розмірі 10000грн. [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якій посилається на те, що 17.08.2013 року між нею та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку № 12, розташованого за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Ульянівка, вул. Центральна. Відповідно до умов договору, вказаний договір купівлі-продажу має бути укладений та нотаріально посвідчений не пізніше ніж 26.08.2014 року. Відповідно до п.5.1. покупець передав продавцю завдаток в сумі 4000 (чотири тисячі) доларів США в національній валюті України на курс купівлі в ОТПбанку на день оформлення Основного договору. В момент розрахунків за Основним договором, зазначена сума буде зарахована у належний з Покупця платіж за Основним договором. У зазначений строк договір купівлі продажу не був укладений з вини [PERSON], так як ним не були надані документи, які стосуються права власності на землю та будинок. У звязку з чим [PERSON] просить суд визнати попередній договір недійсним та стягнути з [PERSON] сплачений нею аванс в розмірі 4000 доларів за курсом в національній валюті на 21.12.2015р., а також збитки в сумі 7905грн. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали заявлені вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили виселити [PERSON]С та [PERSON] з спірного будинку, стягнути зі всіх відповідачів солідарно понесені позивачем збитки в сумі 14000грн., та моральну шкоду в сумі 10000грн. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] вважають необґрунтованими, просять у їх задоволенні відмовити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили в їх задоволенні відмовити. Повністю підтримали зустрічні позовні вимоги, просили суд визнати попередній договір недійсним та стягнути з [PERSON] сплачений нею аванс в розмірі 4000 доларів за курсом в національній валюті на 21.12.2015р., а також понесені збитки в сумі 7905грн. Відповідач [PERSON] пояснила, що її мати відповідач [PERSON] мала намір купити їй будинок, де вона буде проживати зі своєю сімєю. 17.08.2013р. її мати уклала попередній договір з [PERSON] та сплатила аванс в сумі 4000 доларів США. [PERSON] добровільно віддав її матері [PERSON] ключі від будинку, після цього вона зі своїм чоловіком [PERSON] вселились у спірний будинок, де проживають до цього часу. У встановлений в попередньому договорі строк основний договір не був укладений так як на будинок не були готові необхідні документи. Також відповідач зазначила, що буде проживати у будинку поки [PERSON] не поверне гроші в сумі 4000 доларів які були сплачені за будинок. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди всіх учасників процесу, суд ухвалив розглядати справу у його відсутності. В якості свідків були допитані ріелтер [PERSON] та син відповідачки ([PERSON]П.) [PERSON], які підтвердили факт укладання попереднього договору, передачі відповідачкою [PERSON] [PERSON] 4000 доларів в рахунок укладеного договору купівлі-продажу спірного будинку, а також підтвердили факт, що Основний договір так і не був укладений. Вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши надані докази, суд вважає, що первинні позовні вимоги і зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод\~\~людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Відповідно до п. 1 ст.6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Право на судовий захист гарантується також і статтею 55 Конституції України. Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобовязується протягом певного строку укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено. 17.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до вказаного договору [PERSON] зобовязався продати, а [PERSON] зобовязалася купити житловий будинок № 12, розташовані за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Ульянівка, вул. Центральна. При цьому, сторони домовились, що: 1.1) договір купівлі-продажу має бути укладений не пізніше ніж 26.08.2014 року; п. 2.1. сторонами встановлена ціна будинку 12000 (дванадцять тисяч) доларів США в національній валюті України по курсу купівлі в ОТПбанку на день оформлення Основного договору; п.1.5 [PERSON] зобовязався передати ключі покупцеві до 26.08.2013р; п.5.1. покупець передав продавцю завдаток в сумі 4000 (чотири тисячі) доларів США в національній валюті України на курс купівлі в ОТПбанку на день оформлення Основного договору. В момент розрахунків за Основним договором, зазначена сума буде зарахована у належний з Покупця платіж за Основним договором; п. 5.2 у випадку невиконання цього договору Покупцем, сума вказана у п.5.1 цього договору покупцю не повертається і залишається у продавця; п. 5.3 у випадку невиконання цього договору Продавцем, він зобовязується повернути Покупцю протягом 3 днів з дати встановлення п.1.1 цього договору подвійну суму завдатку, а в разі затримки її повернення, сплатити на користь Покупця пеню в розмірі 2 відсотка за кожен день прострочення. [PERSON] передав ключі покупцеві [PERSON], і за згоди останньої, у спірний будинок вселились її донька [PERSON] та її чоловік [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановлений для основного договору. Предметом попереднього договору між сторонами є зазначений обєкт нерухомого майна будинок. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У ч. 2 ст. 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину. Між сторонами попереднього договору жодних зобовязань не виникло, оскільки договору укладено не було, тому передані [PERSON] кошти не можуть вважатися завдатком. Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредитору боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірного житлового будинку між сторонами, не укладено, укласти договір купівлі-продажу сторони не бажають, що свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] проживають до теперішнього часу без законних підстав у вищевказаному будинку, що порушує законні права власника будинку [PERSON] та дає суду підстави для задоволення його позовних вимог в частині виселення вказаних осіб. Що стосується інших вимог по первісному позову в частині стягнення збитків та моральної шкоди. Суму збитків позивач визначив 14000грн., але при цьому не надав жодного доказу щодо того, з чого саме складається вказана сума. Рішення суду повинно бути мотивованим і обґрунтованим, і не може ґрунтуватися на припущеннях. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Виходячи з наведених обставин та у відповідності до вище наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення збитків не підлягає задоволенню, з урахуванням того, що таке рішення не змінює обсяг права власності позивача і не перешкоджає захисту права, яке позивач вважає порушеним шляхом предявлення іншого позову. Сума моральної шкоди позивачем визначена 10000грн. Право фізичних та юридичних осіб, на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок їх порушених прав і свобод та законних інтересів, встановлюється Конституцією України, зокрема ст.ст. 32, 56, 62 та іншими чинними законодавчими актами України. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В п. 2 цієї постанови зазначено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачені нормами Конституції України або випливає з її положень (нормами Конституції України встановлено право на відшкодування моральної шкоди у випадках заподіяння моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст. 32), заподіяння моральної шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56), безпідставного засудження особи (ст. 62). - у випадках, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяну моральну шкоду (Закону України «Про інформацію», Закону України «Про авторське право»); - при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування (немайнової) шкоди. Таким чином, особа має право на звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди у випадках, якщо це право передбачене відповідним законодавством України. Чинним законодавством України не встановлено відповідальність за моральну шкоду, заподіяну невиконанням або неналежним виконанням стороною договірних зобовязань, в тому числі зобовязань за договором купівлі-продажу, за винятком випадків порушення прав споживачів. Таким чином особа, яка є стороною договору купівлі-продажу, не має права на відшкодування моральної шкоди у випадку невиконання або неналежного виконання умов договору іншою стороною. Вирішуючи питання щодо зустрічного позову [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником в рахунок належних з нього за договором платежів та підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом. Частиною першою ст.61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. А ні позивач за первісним позовом [PERSON], а ні його представник не заперечували той факт, що ним від [PERSON] було отримано 4000 доларів США після підписання попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку № 12 за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Ульянівка, вул. Центральна. Суд враховує, що договір купівлі-продажу житлового будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між [PERSON] та [PERSON] укладений не був, а сторони домовились укласти такий договір у майбутньому та вважає що передана грошова сума 4000 доларів США є авансом, який має бути поверненим [PERSON] Відповідно до п.п.1,2 ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконаним у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок визначення не встановлений договором, або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи викладене, суд вважає, що повернення [PERSON] авансу в розмірі 4000 доларів США має здійснюватись з конвертацією в національній валюті на день подачі зустрічного позову (як просить позивач по зустрічному позову [PERSON] (а.с. 89)), а саме 21.12.2015р., що складає 94160грн. (відповідно довідки за курсом за 1 долар США складає 23,54гривні, 23,54 х 4000 = 94160грн.). В судовому засіданні встановлено, що попередній договір є нікчемним так як сторонами не додержано вимоги закону, відповідно до ст. 220 ЦК України, він не створює ніяких наслідків для сторін і визнавати його недійсним не потрібно. Вирішуючи питання щодо зустрічних позовних вимог в частині стягнення витрат в сумі 7905грн., повязаних зі сплатою сум за отримані комунальні послуги, суд вважає, що ці вимоги не ґрунтуються на законі, так як відповідачі [PERSON] та [PERSON] сплачували їх комунальним установам, а не [PERSON], у звязку з чим підстав для їх задоволення не вбачає.

Outcome: partial