Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати частково недійсним договір дарування від 19.03.1999 року, який посвідчено державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори та зареєстровано у реєстрі 19.03.1999 року за № 1-668, в частині дарування земельної ділянки площею 0,100 га, яка розташована на території Нерубайської сільської ради, та вважати, що відповідно до зазначеного договору дарування [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку площею 0,100 га за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що 19.03.1999 року його мати [PERSON], відповідачка по справі, подарувала йому вказану вище земельну ділянку площею 0,100 га, яка належала їй на підставі Державного акту серії [NUMBER] виданого 14.10.1996 року Нерубайською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 29.11.1995 року № 100. Проте, при посвідченні договору дарування державний нотаріус замість конкретної адреси розташування земельної ділянки, а саме [ADDRESS], вказала абстрактну земельну ділянку площею 0,100 га, яка розташована на території Нерубайської сільської ради. Вказує, що відсутність адреси земельної ділянки в договорі дарування робить неможливим здійснення ним державної реєстрації права власності на нерухоме майно та позбавляє його конституційного права вільно розпоряджатися своєю власністю. В зв'язку з вищенаведеним, він змушений звернутись з вказаним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але направила до суду заяву, якою просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с.32). Третя особа - державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі (а.с.27). Заслухавши пояснення представника позивача, приймаючи до уваги заяви відповідачки та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 14.10.1996 року Нерубайською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 29.11.1995 року № 100 відповідачці [PERSON] належала земельна ділянка, площею 0,100 га, що розташована на території [ADDRESS] передана для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю з № 324. Згідно договору дарування від 19.03.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за № 1-668, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку площею 0,100 га, що розташована на території Нерубайської сільської ради, та передана у приватну власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Тобто, при посвідченні договору дарування державний нотаріус замість конкретної адреси розташування земельної ділянки, а саме [ADDRESS], вказала абстрактну земельну ділянку площею 0,100 га, яка розташована на території Нерубайської сільської ради. Цей факт робить неможливим здійснення позивачем державної реєстрації права власності на нерухоме майно та позбавляє його конституційного права вільно розпоряджатися своєю власністю. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, а також ч. 1 ст. 321 ЦК України, право приватної власності є непорушним. Положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зважаючи на ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З огляду на ст. 317 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений і без включення до нього недійсної частини. Аналізуючи вище перелічені правові норми у розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до таких висновків. Оспорюваний позивачем договір дарування суд вважає частково недійсним, оскільки на момент його укладення достовірно була відома адреса земельної ділянки площею 0,100 га, передана у приватну власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, а саме: [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджується рішенням Нерубайської сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області № 100 від 29.11.1995 р. «Про відведення земельних ділянок громадянам в приватну власність, безкоштовно, для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських споруд із земель запасу в с. Нерубайське на площі 22,0 га», де під номером 87 чітко вказана адреса земельної ділянки площею 0,100 га, яку надано [PERSON], а також Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданим на підставі даного рішення, також із зазначенням адреси земельної ділянки площею 0,100 га, переданої [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. У відповідності до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і законним, а тому він підлягає задоволенню.

Outcome: approved