Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду та на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за межі України - в Республіку Єгипет з 01.07.2017 року по 01.07.2019 р. з метою оздоровлення та відпочинку без згоди матері. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що мати дитини, відповідач по справі, яка не проживає разом з ним та сином з червня 2016 року, не піклується про нього і не підтримує з ним стосунків, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, відмовляється від надання згоди на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина у його супроводі за кордон, для оздоровлення та відпочинку за межами України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дитини. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, ствердивши обставини, на які посилається у позовній заяві та у заяві про зміну позовних вимог. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час розгляду справи, у судові засідання на неодноразові виклики не з'явилася, безпідставно подавала заяви про відкладення розгляду справи, що суд розцінює як зловживання своїм правом. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Занов'як І.С. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, пославшись на те, що в інтересах дитини суд повинен надати дозвіл на виїзд дитини за кордон на відпочинок та оздоровлення без згоди матері. Суд дійшов висновку у відповідності до ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, заслухавши пояснення неповнолітньої дитини [PERSON], дослідивши матріали спарви, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюєтьсяЗаконом від 21 січня 1994 р. «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Відповідно до ч. 2 ст. 4 вищевказаного Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску або якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном. Пункт 2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, передбачено, що виїзд неповнолітнього за кордон в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків допускається, якщо є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку без згоди та супроводу другого з батьків. В судовому засіданні під час розгляду справи твердження позивача зводяться до того, що він просить надати дозвіл на оформлення неповнолітньому сину всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів за кордон і у зворотному напрямку до республіки Єгипет без згоди матері дитини та дозволити тимчасовий виїзд за межі України на відпочинок та оздоровлення до республіки Єгипет, неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без дозволу та супроводу її матері [PERSON] у супроводі батька [PERSON] в термін з 01.07.2017 р. по 01.07.2019 р., тривалістю від 7 до 20 діб з метою оздоровлення та відпочинку. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 25.08.2016 року - розірвано. Вони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. З червня 2016 року неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком, який піклується про нього, матеріально утримує, приділяє належну увагу його навчанню та вихованню, мати з сином не контактує, і його відносини з матір'ю є напруженими. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що він з червня 2016 року проживає разом з батьком, мати ним не піклується, коштів на його утримання не надає, його вихованням не займається. Він неодноразово звертався до неї з проханням надати дозвіл на його поїздку з батьком за кордон на відпочинок, але остання на його прохання не реагує. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 р., яка набрала чинності для України 27.09.1991 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження твердження відповідача, що позивач бажає виїхати на постійне місце проживання за кордон, у справі немає, а відповідачем не представлено. З урахуванням того, що законодавцем надано право суду приймати рішення щодо виїзду дитини за кордон при умові строкової конкретно визначеної поїздки із зазначенням країни та часу перебування, та відмови одного з батьків у наданні згоди на цей виїзд, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог - із зазначенням держави спрямування - республіка Єгипет та часового проміжку перебування у цій державі з сином - з 01 липня 2017 року по 01липня 2019 року, тривалістю від 7 до 20 діб з метою оздоровлення та відпочинку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, з урахуванням вищенаведеного з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: partial