Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейні стосунки у них не склались, так як між ними відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов»язки у спільному житті, виховання дітей, на даному ґрунті між ними постійно виникають суперечки і скандали, що призвело до погіршення самопочуття позивача. Просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до початку розгляду справи подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, так як перебуватиме на військовій службі за контрактом у Збройних Силах України. Позов підтримав, просить його задовольнити, категорично заперечив з приводу надання судом строку на примирення із відповідачем. Своє рішення про розірвання шлюбу вважає обдуманим і остаточним. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити, посилаючись на те, що позивач категорично заперечує можливість продовження шлюбних відносин із [PERSON], примирення між сторонами не відбулося, а тому позивач має намір реалізувати своє право на розірвання шлюбу із відповідачем. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що у них на вихованні перебуває троє малолітніх дітей, які дуже люблять батька, а тому вона прагне існування повноцінних умов виховання дітей. Підтримала у судовому засіданні свої письмові заперечення з приводу розірвання шлюбу та зазначила, що відмовляється від своїх письмових пояснень, що долучені нею до матеріалів справи, згідно яких просить розірвати шлюб із [PERSON], оскільки вказане не відповідає її внутрішній волі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просить у задоволенні позову відмовити, виходячи з інтересів малолітніх дітей сторін. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 травня 2006 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. За час шлюбу у сторін народились діти: син [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Судом з»ясовано, що між сторонами склалися неприязні відносини, втрачено почуття взаємоповаги. Як убачається зі змісту позовної заяви позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим, таким, що суперечитиме його інтересам, оскільки між подружжям постійно виникають сварки і скандали, а тому його збереження порушуватиме інтереси позивача. Крім цього, позивач зазначив, що не бажає продовжувати сімейні відносини, а діти, щоб були очевидцями сімейних конфліктів. Вищевказане підтвердив у судовому засіданні представник позивача. Судом вживалися заходи щодо примирення подружжя, зокрема надавався термін на примирення строком три місяці, який позитивних результатів не дав. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Право пред»явити одним із подружжя позов про розірвання шлюбу у будь-який момент існування шлюбу регламентується положенням ч.1 ст.110 СК України. Враховуючи вище наведене, а також те, що підстав, що унеможливлюють пред»явлення позову, передбачених ч.2 ст.110 СК України, не встановлено, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Визначаючись із позовом, суд враховує те, що чинним законодавством України не передбачено такої перепони для розірвання шлюбу за позовом одного з одруження як відсутність вільної згоди на розірвання шлюбу іншим з подружжя. В Україні регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння. Встановивши право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу, держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Outcome: approved