Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір №06-02-05-13 від 14.06.2009 р., укладений між ним та ПАТ «Регіон-Банк». В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14.07.2009 р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №06-02-05-13, згідно умов якого кредитор зобов'язувався надати позичальнику грошові кошти в сумі 210000,00 грн. на споживчі потреби, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 210000,00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 26% річних, комісію за надання кредиту в сумі 1500,00 грн., інші комісії та платежі. Термін користування кредитом з 14.07.2009 р. до 25.06.2010 р. включно. Позивач вважає, що договір суперечить законодавству України. Так як надання коштів за договором відповідає ознакам споживчого кредиту, позивач вважає, що правовідносини, які є метою договору, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», в порушення вимог ч.2 статті 11 якого, відповідач перед укладенням кредитного договору та протягом його дії не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування. Закон України «Про захист прав споживачів» вимагає визначити в договорі: існуючі форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому, числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки; орієнтовна сукупна вартість кредиту й вартість послуги з оформлення кредитного договору (перелік всіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням і поверненням; наприклад, таких, як: адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення й т.д.); строк, на який кредит може бути отриманий; варіанти повернення кредиту і його умови; необхідність здійснення оцінки майна й, якщо оцінка необхідна, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків і державні субсидії, на які споживач має право, або вказівка, від кого споживач може одержати докладну інформацію; позитивні й негативні аспекти пропонованих схем кредитування. Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: а) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; б) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; в) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; г) ціну продукції визначено неналежним чином. Позивач вважає, що вартість кредиту визначено всупереч «Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затвердженим постановою НБУ №168 від 10.05.2007, якими передбачено, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків. оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; інші умови, передбачені законодавством. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до п.6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється, а правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). [PERSON] договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Розрахунок значення реальної процентної ставки здійснюється з використанням відповідної формули; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках, (п. 3.4. Правил). Банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку), (п. 3.5. Правил). Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Якщо умовами кредитного договору передбачено або допускається використання кількох альтернативних варіантів надання банківських послуг, які є супутніми до кредитної операції (зокрема погашення заборгованості готівковими коштами до банку або шляхом безготівкового розрахунку), банк зобов'язаний надати клієнту вичерпну інформацію про вартість кожного з альтернативних варіантів надання послуг. Позивач вважає, що всупереч вимогам цих Правил, відповідачем не зазначена в [PERSON] договорі чиста сума кредиту. Усі платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, а саме: страхування майна, послуги нотаріуса, сплата комісії за надання кредиту всього в сумі 34715,71 грн., були сплачені позивачем за власний рахунок перед підписанням [PERSON] договору. Згідно формули, яка затверджена Постановою НБУ № 168, чиста сума кредиту = основна сума кредиту, що зазначена в договорі - (мінус) усі супутні платежі на користь банку та третіх осіб. Отже, чиста сума кредиту отриманого Позивачем становить 175284,29 грн. (210000,00 грн. - 34715,71 грн.). Тобто саме на цю суму Відповідач повинен нараховувати проценти за користування кредитом. Відповідно за термін кредитування Позичальник сплатить 24685,87 грн. відсотків по кредиту. Натомість, у Додатку №2 до [PERSON] договору загальна сума процентів за користування кредитом за підрахунками Відповідача дорівнює 40084,86 грн., тобто на 15398,99 грн. більше на користь Відповідача ніж належить сплатити згідно з розрахунками, проведеними відповідно до Правил. Позивач вважає, що відповідач при укладенні спірного договору навмисно, користуючись своїм положенням, увів Позивача в оману стосовно розміру суми процентів за використання кредиту. Відповідно до ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або с. необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією Із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки згідно з ст. 1054 ЦК України надання грошових коштів (кредит) є предметом [PERSON] договору, а отже, істотною умовою цього договору, то недотримання вимог закону щодо даної умови має наслідком визнання такого договору недійсним на підставі ч.1 ст. 215 т ч.1 ст.203 ЦК України. За приписами ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Позивач вважає, що договір містить невідповідності його змісту актам законодавства України, ці невідповідності свідомо допущені Банком і націлені проти прав та інтересів Позивача. Так як будь-яка із зазначених умов, відповідно вимог законодавства України, є істотною умовою Договору, позивач вважає, що відповідно до ст. 217 ЦКУ, недійсність будь-якої із зазначених умов окремо, а тим більше всіх разом, має наслідком недійсність правочину (Договору) в цілому, з усіма правовими наслідками які закон з цим пов'язує. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, також просила застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 14.07.2009 р. між [PERSON] та АT «Регіон-Банк» був укладений кредитний договір №06-2-05-13, згідно умов якого, враховуючи зміни та доповнення, позивачу був наданий кредит на споживчі потреби у розмірі 339000 грн., строком користування кредитними коштами до 31.05.2012 р., зі сплатою 26 % річних, комісій та інших платежів, що складають сукупну вартість кредиту, згідно умов цього Договору та Додатку № 2, який є невід'ємною частиною цього Договору. Відповідно до п.3.2.1. вищевказаного [PERSON] договору позивач зобов'язався забезпечити повернення кредиту в строк по 31.05.2012 р. шляхом внесення готівкових коштів до каси банку (або шляхом безготівкового перерахування), згідно графіку погашення (Додаток № 1 до кредитного договору, який є невід'ємною частиною цього Договору). Пунктом 1.4. [PERSON] договору передбачалось, що сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки, комісій, інших платежів та вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань на користь третіх осіб (страхової компанії, нотаріуса, оцінювача, реєстратора по обтяженню рухомого майна, тощо), які пов'язані з отриманням, обслуговування і погашенням кредиту, відображена у Додатку №2 до цього Договору. Додаток №2 до кредитного договору, який визначає сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку, є невід'ємною частиною договору та був підписаний сторонами договору. Підписавши Додаток №2 позивач, як Позичальник, підтвердив свою обізнаність з його умовами та погодив розрахунок сукупної вартості та реальної процентної ставки. Твердження позивача про порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо відсутності повідомлення Банком перед укладенням [PERSON] договору про умови надання кредиту та інформації про умови кредитування не знайшло підтвердження в ході судового розгляду справи, враховуючи, що позивач був повідомлений про умови кредитування станом на 17.05.2009 р., ознайомився з повідомленням та погодився з умовами кредитування, що підтверджується його підписом на вказаному повідомленні. Таким чином, повідомлення споживача про умови кредитування та передбачена законодавством інформація були надані [PERSON] 17.05.2009 р., тобто ще до укладення [PERSON] договору, в день його звернення до Банку з Заявою про надання кредиту, що вбачається з копії його заяви від 17.05.2009 р. Разом із Повідомленням споживача про умови кредитування 17.05.2009 р. [PERSON] був наданий розрахунок сукупної вартості кредиту з усією необхідною інформацією, на якому також міститься підпис позивача про ознайомлення з розрахунком та згоду з його умовами. Оскільки [PERSON] договір був укладений 14.07.2009 р., а інформація щодо умов надання кредиту та інформація безпосередньо про умови кредитування була надана позивачу, як споживачу послуг, ще 17.05.2009 р., суд приходить до висновку, що позивач мав достатньо часу для ознайомлення з інформацією щодо умов надання кредиту, інформацією про умови кредитування інших фінансових установ для прийняття рішення про вибір фінансової установи, в якій саме він буде отримувати кредит, а тому судом не вбачається порушення відповідачем вимог постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 р. №168 стосовно інформування споживача про сукупну вартість кредиту. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивача задовольнили умови, запропоновані відповідачем, надана інформація була достатньою для прийняття свідомого вибору, за результатами чого 14.07.2009 р. між сторонами був укладений кредитний договір, тому посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо не повідомлення його перед укладенням [PERSON] договору про умови надання кредиту та умови кредитування є необґрунтованими. Після укладення 14.07.2009 р. [PERSON] договору позивач неодноразово звертався до відповідача з проханнями надати додаткові суми кредиту в рамках діючого [PERSON] договору, частково виконував укладений [PERSON] договір, підтверджуючи дійсність укладеного між ним та відповідачем [PERSON] договору та відсутність будь-яких заперечень стосовно умов кредитування та укладеного договору. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1056 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі. Пункт 1.1. [PERSON] договору містить розмір процентів, а саме - 26 % річних, а п.3.1.3. [PERSON] договору передбачено, що Банк нараховує проценти за користування кредитом щомісячно за період з дня надання кредиту по день його повернення на суму фактичної заборгованості за кредитом виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. День повернення кредитних коштів в часовий інтервал при нарахуванні відсотків не включається. Наявність заборгованості позивача перед відповідачем за [PERSON] договором встановлена рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.07.2013 р. по справі № 640/8161/13-ц, згідно якого з позивач на користь банк стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 581433,74 грн. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суд враховує роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ст.ст. 215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, ст.ст.18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». [PERSON] договір обов'язково має укладатись у письмовій формі, що передбачено ст.1055 ЦК України. Недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. Позивач просить кредитний договір визнати недійсним, посилаючись ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України. Проте з доводами позивача суд не погоджується з наступних підстав. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частиною першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Спірний кредитний договір вчинений у письмовій формі, підписаний обома сторонами, тобто форма укладання договору відповідає вимогам закону. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказів, того що спірний кредитний договір суперечить ЦК Україні, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, суду не надано. Відповідно до п. 3.3. постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 р. № 168 - Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також: зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: реальної процентної ставки (у процентах річних); абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі. Передбачена вищезазначеним п.3.3. Правил інформація міститься у Додатку №2 до [PERSON] договору, який є його невід'ємною частиною. Умови [PERSON] договору, які повинні міститись у [PERSON] договорі відповідно до постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 р. №168 зазначені в Додатку № 2 до [PERSON] договору, п.п. 2.2.6., 3.1.1., 7.1. [PERSON] договору. Відповідно до змісту правочину, кредитний договір підписаний обома сторонами, договір укладено свідомо та добровільно. Укладаючи цей правочин сторони діяли на власний розсуд, без будь-якого фізичного та психологічного впливу, однаково розуміли та бажали настання правових наслідків, обумовлених цим правочином, усвідомлювали значення своїх дій та в повному обсязі керували ними. Докази того, що укладаючи договір, сторони помилялись щодо обставин укладання кредитного договору, відсутні. Додаток №2 до [PERSON] договору, який визначає сукупну вартість споживчого кредиту та реальну процентну ставку повністю відповідає Додатку до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 р. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є не обґрунтованими, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed