Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся 28 жовтня 2019 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом про стягнення грошових коштів за договором позики з [PERSON] у сумі 241\~098, 46 гривень. В обґрунтування якого зазначив, що 18.04.2013 року надав відповідачу грошові кошти в сумі 9 210 доларів США, які останній зобов`язався повернути за першою вимогою. 01.06.2019 року на адресу відповідача надіслано лист з вимогою про необхідність повернення йому отриманих коштів до 01.07.2019 року, але відповідач отримані кошти не повернув. Позивач в судове засідання з`явився, обставини викладені в позовній заяві підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Додатково зазначив, що відповідача він бачив останній раз в 2013 році, де він знаходиться зараз йому не відомо. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, приходить до наступних висновків. Як вбачається з розписки від 18.04.2013 року, [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 9 210 доларів США та зобов`язався повернути йому зазначену вище суму за першою вимогою. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640\~ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 1\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою\~статті 1049 ЦК України, встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно розписки від 18.04.2013 року, відповідач [PERSON] зобов`язався повернути борг позивачу [PERSON] за першою вимогою. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується позивачем, лист з вимогою про повернення грошових коштів направлено на адресу відповідача [PERSON] , але останнім, станом на день розгляду справи, так і не отриманий. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем [PERSON] вимоги про повернення грошових коштів по борговій розписці від 18.04.2013 року, суд приходить до висновку, що строк виконання договору не настав, а позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed