Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15 липня 2010 року Гусятинською районною державною адміністрацією Тернопільської області видано розпорядження № 379 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 41 га, що розміщена за межами населеного пункту с. Постолівка на території Постолівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області, для ведення фермерського господарства. Дане розпорядження Гусятинської районною державною адміністрацією Тернопільської області не змінювалось, не скасовувалось та являється чинним станом на сьогоднішній день. В подальшому позивачу стало відомо, що наказом [PERSON] управління Держземагенства у Тернопільській області від 23.09.2014р. № 19-741/14-14 СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельних ділянок в оренду» (копія додається) земельну ділянку, стосовно якої йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо її відведення, про що зазначено вище, надано в оренду терміном на 7 років громадянину [PERSON] для ведення фермерського господарства. На підставі наказу між [PERSON] управлінням Держземагенства у Тернопільській області та [PERSON] було укладено договір оренди землі № 44-СГ від 17.02.2015р., який зареєстровано у Реєстраційній службі Гусятинського районного управління юстиції Тернопільської області. На думку позивача наказ [PERSON] управління Держземагенства у Тернопільській області від 23.09.2014р. № 19-741/14-14 СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельних ділянок в оренду» є незаконним, оскільки порушує його першочергове право на отримання у користування спірної земельної ділянки. З урахуванням вищевикладеного, вважає, що наказ [PERSON] управління Держземагенства у Тернопільській області підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а укладений на його підставі договір оренди землі № 44-СГ від 17.02.2015р. - недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] управління Держземагенства в Тернопільській області в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представники відповідача [PERSON] [PERSON], [PERSON] позову не визнали, подали заперечення на позовну заяву, в якій сторона відповідача посилається на те, що незважаючи на прийняте 15 липня 2010 року Гусятинською районною державною адміністрацією Тернопільської області розпорядження № 379 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яке втратило чинність в силу вимог пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництва» із змінами та доповненнями від16.09.2008 року №509-VI, [PERSON] не скористався наданим йому правом на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності за межами населеного пункту на території Постолівської сільської ради Гусятинського району, не подав на затвердження розроблені проекти землеустрою, не уклав договори оренди земельних ділянок. На думку сторони відповідача, діями відповідачів не було порушено жодних прав позивача. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 липня 2010 року Гусятинською районною державною адміністрацією Тернопільської області видано розпорядження № 379 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 41 га, що розміщена за межами населеного пункту с. Постолівка на території Постолівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області, для ведення фермерського господарства. Як встановлено при розгляді справи, зазначене розпорядження визнано таким, що втратило чинність на підставі розпорядження голови Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області від 20 серпня 2015 року № 265-од. (а.с.64). Згідно наказу [PERSON] управління Держземагенства у Тернопільській області від 23.09.2014р. № 19-741/14-14 СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельних ділянок в оренду», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної форми власності за межами населеного пункту на території Постолівської сільської ради Гусятинського району, загальною площею 46, 3500 га. Земельну ділянку, стосовно якої відповідачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо її відведення, надано в оренду терміном на 7 років з встановленням орендної плати. На підставі зазначеного наказу між [PERSON] управлінням Держземагенства у Тернопільській області та [PERSON] було укладено договір оренди землі № 44-СГ від 17.02.2015р., який зареєстровано Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.02.2015 року. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] не звертався в Головне управління Держземагенства у Тернопільській області щодо затвердження проекту землеустрою та укладення відповідного договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При розгляді справи № 6-118цс13 від 25.12.2013 року Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 13, 15, 16 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що стороною відповідача його цивільне право порушено. Зазначених обставин позивач [PERSON] не довів. При таких обставинах в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed