Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про позбавлення осіб права користування житловим приміщення, третя особа: виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області. В обґрунтування позову зазначив, що йому одноособово на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Зазначена, квартира була отримана ним у власність відповідно до договору дарування квартири від 01.12.2004 року, якій був нотаріально посвідчений державним нотаріусом, крім того право власності на квартиру було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У вищевказаної квартирі після його придбання її у власність, були зареєстрованими за місцем проживання відповідачі [PERSON] , [PERSON] та його дочка, [PERSON] . Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.03.2011 року їхній шлюб з відповідачем [PERSON] , було розірвано. В цей час в вищевказаної квартирі проживає він та його повнолітня дочка, [PERSON] , яка навчається у м. Дніпро, в учбовому закладі на денному відділенні. У свою чергу відповідач, [PERSON] , з весни 2017 року, а відповідач [PERSON] , з 2013 року і до цього часу в належній йому квартирі не проживають. Відповідач [PERSON] , фактично склала іншу сім`ю, та проживає зі своїм чоловіком в с. Кринички, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, а відповідач [PERSON] , в 2013 році виїхаї на проживання до своєї бабусі, в м. Джанкой, Автономній Республіки Крим, де він проживає в цей час мені не відомо. Перешкодою в розпорядженні ним його майном він вважає реєстрацію відповідачів в належному йому житловому приміщенні, оскільки значно більше року вони в квартирі не проживають і квартирою відповідачі не цікавляться, а він відповідно як власник житла, не можу оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Тому просить суд позбавити відповідачів права користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 26.02.2020 року, було відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов з доказами його обґрунтування. Копію ухвали та копію позовної заяви із додатками було надіслано відповідачам за адресою їх реєстрації. У визначений в ухвалі строк відповідачами відзив не подано. Сторони про справі, будь-яких заяв та клопотань до суду не подавали. Позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу у його відсутність, у разі неявки відповідачів ухвалити заочне рішення по справі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Від виконкому надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі та не заперечували з приводу задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи згоду позивача, наявні підстави для ухвалення заочного рішення по справі. Дослідивши та оцінивши в сукупності надані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , на підставі договору дарування квартири від 01.12.2004 року зареєстровано в реєстрі за № 3071, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26399396 від 14.06.2010 року (а.с.5,10). На даний час, у спірній квартирі, відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 488 від 06.02.2020 року, виданого відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради, зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] , які є відповідачами по справі (а.с.6). Факт того, що відповідачі не проживають за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом від 07.02.2020 року №664, складеного депутатом Вільногірської міської ради Архиповою С.О., в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , яким було проведено обстеження родини [PERSON] , та встановлено, що в квартирі відповідачі не проживає [PERSON] з 2013 року, а [PERSON] з 2017 року (а.с.7). За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Як зазначає у своєму позові [PERSON] , наявність реєстрації відповідачів у належній йому на праві власності квартирі, заважає йому вільно розпоряджатися своєю власністю, та оформити субсидію у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] та [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] . Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] про позбавлення відповідачів права користування квартирою є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved