Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи позов тим, що позивач, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія [NUMBER] від 30.07.2012 року, є власником домоволодіння у [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані але фактично з 2001 року не проживають [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які є онуками позивача. Особистих речей відповідачів у будинку немає, перешкод у користуванні житлом із боку позивача немає. Починаючи з 2001 року по даний час [PERSON] та [PERSON] проживають у США. Оскільки відповідачі в будинку не проживають вже досить тривалий час, не беруть участі у нього утриманні, позивач вважає, що вони втратили право на користування житлом у ньому і просить визнати їх такими. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, проте від представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, на адресу місця їх реєстрації, про що є підтвердження у матеріалах справи. Про поважність причин неявки до суду не повідомили, відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не надав. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено що, житловий будинок у [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія [NUMBER] від 30.07.2012 року. Згідно довідок виконкому Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 02.10.2019 року № 1068/04-24 та №1069/04-24, отриманої на запит суду, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстровані у домоволодінні по [ADDRESS] . Відповідно до акту від 05.09.2019 року, посвідченого виконавчим комітетом Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, встановлено, що у домоволодінні по [ADDRESS] , належного [PERSON] , зареєстровані але не проживають з 2001 року онуки позивача [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2\~ст. 64 Житлового Кодексу\~УРСР). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України). Згідно Правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6- Частиною першою\~статті 383\~ЦК України та статтею 150\~ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156\~ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405\~ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156\~ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які не є членами сім`ї позивача, зареєстровані але з 2001 року фактично не проживають в будинку по [ADDRESS] , а тому втратили право користування житловим приміщенням в даному будинку. Будь-яких цивільно-правових угод з власником будинку, які давали б право відповідачам користуватися жилим приміщення у ньому, відповідачі не укладали. На підставі вище вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , є законними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому [PERSON] та [PERSON] можуть бути визнані такими, що втратив право користування житловим приміщення в домоволодінні по [ADDRESS] . Суд вирішує судовові витрати в порядку\~ст.\~141\~ЦПК України та враховуючи, що позивачем не заявлено вимоги про відшкодування відповідачами понесені ним судові витрати у справі, суд вважає можливим віднести судові витрати у справі за рахунок позивача. На підставі ст. ст. 317, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 64, 150 ЖК України,

Outcome: approved