Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що 24.10.2003 він зареєстрував з відповідачем шлюб, в якому народився син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з відповідачем, на її утримання він буде добровільно сплачувати аліменти. Подружні відносини з відповідачем не склалися у зв'язку з різними поглядами на життя, постійними побутовими конфліктами, які закінчуються викликами поліції. Він вважає шлюб помилкою, останній час сумісне життя стало нестерпним через взаємні образи. Шлюбні відносини та спільне господарство між ними припинені з січня 2019 року. Вважаючи збереження сім'ї та примирення неможливим, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. За ухвалою судді від 18.02.2019 позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків, які були усунені 22.02.2019. За ухвалою судді від 25.02.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження, у справі призначено підготовче засідання. Сторони до суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у підготовчому засіданні у їх відсутність. При цьому позивач [PERSON] вказав, що він наполягає на позові, а відповідач [PERSON] вказала про визнання нею позовних вимог у повному обсязі. З огляду на ч.3 ст.200 ЦПК України, беручи до уваги визнання позову позивачем, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 24.10.2003 сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 325, в якому народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з січня 2019 року. Вказані обставини встановлені на підставі заяв сторін, свідоцтв про їх шлюб, про народження дитини (а.с.4). Згідно постанови Димитровського міського суду Донецької області від 05.02.2019 позивач [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності у зв'язку з вчиненням домашнього насильства щодо його дружини [PERSON] за ст.173-2 ч.1 КУпАП (а.с.16). Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України встановлена основна засада, на якій ґрунтується шлюб, а саме: вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Особливо це стосується закріпленого ч.4 ст.4 СК України і гарантованого ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Отже, формуючи свою правову позицію з приводу позовних вимог, суд керується принципом добровільності шлюбу, відповідно до якого примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, та правом сторін на приватне та сімейне життя. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався, примирення сторони вважають неможливим, місце проживання дитини узгоджено, спір про майно відсутній, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сім'ї не відповідало б їх інтересам, тому їх шлюб підлягає розірванню. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не заявила про відновлення її дошлюбного прізвища. Згідно ч. 1 ст.142 ЦПК України з огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору від суми 768,40 грн, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом (а.с.1), на підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved