Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 02.12.2015 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачу була надана грошова сума в розмірі 1000000 грн., з терміном повернення коштів - 31.12.2017 року. Вказує, що відповідач в зазначений строк борг не повернув та свої зобов»язання за укладеним договором не виконала. Оскільки, відповідач не бажає в добровільному порядку повернути суму отриманого боргу, просить суд задовольнити позов, та винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь грошову суму в розмірі 1000000 грн., а також судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.07.2018 року, у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача в підготовче судове засідання не з»явився. Подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з»явився. Подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в підготовчому судовому засідання без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого [PERSON] була надана грошова сума в розмірі 1000000 грн., з терміном повернення коштів - 31.12.2017 року (а.с.3-4). Відповідно до письмової розписки від 02.12.2015 року, позикодавець [PERSON] передав, а [PERSON] отримала готівку в позику в розмірі 1000000 грн. (а.с.5). Згідно із копією свідоцтва про шлюб від 12.12.2015 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та дружині було присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с.6). Відповідачка свої зобов'язання щодо повернення грошей не виконала, у відзиві на позов вказала, що має скрутне матеріальне становище та змоги повернути кошти на даний час немає. Відповідно до ст.1046 ЦК України, договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов'язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та письмового договору позики, відповідачем не було повернуто борг в обумовлений договором строк, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а також зважаючи на визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договорами позики є обґрунтованими та законними, в зв»язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, за правилами ст.. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved