Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Велятинської сільської ради, треті особи без самостійних вимог: [PERSON] , приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І., в якому просить: визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON] . Позов обґрунтовує тим, що він є внуком [PERSON] та [PERSON] . Його батьком є [PERSON] - син [PERSON] та [PERSON] . Дід [PERSON] помер [INFO] , а баба [PERSON] померла [INFO] . За життя [PERSON] збудував житловий будинок [ADDRESS] . Збудований будинок згідно виписки із по господарської книги належав померлому [PERSON] . Крім того, померлий був записаний головою домогосподарства за вказаною адресою та разом з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований. За життя дід [PERSON] хотів подарувати будинок позивачу, але оскільки право власності на майно у передбаченому законом порядку не було оформлено та зареєстровано, дід цього не зробив. Після смерті спадкодавця позивач фактично прийняв спадщину, проживає у будинку, утримує та здійснює його ремонт. Його батько [PERSON] - син померлого спадкодавця не приймав спадщину за батьком, відмовився приймати спадщину на користь позивача та підтримує оформлення спадкового майна за ним. Однак, звернувшись до приватного нотаріуса, позивачу було роз`яснено про те, що оформити спадщину можна лише шляхом звернення до суду з відповідним позовом, оскільки право власності та його державна реєстрація за життя [PERSON] не була проведена у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, нотаріусом було рекомендовано йому звернутися до суду для визнання права власності на вказаний житловий будинок. Вважає, що йому належить право на спадкування за законом, однак відсутність документів унеможливлює прийняття такої спадщини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. До суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Велятинської сільської ради в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду невідомі. Відзив чи заперечення проти позову від відповідача не надходили. Третя особа без самостійних вимог: [PERSON] в судове засідання не з`явився. До суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, проти заявлених позовних вимог не заперечує та просить суд позов задовольнити. Третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь Сергій Іванович в судове засідання також не з`явився. Надіслав до суду заяву у якій проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує, та у зв`язку з цим просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ст.211, 223 та ч.2 ст.247 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглядати у відсутності належним чином повідомленого представника відповідача та без інших учасників судового розгляду, які подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, не фіксуючи при цьому судовий процес за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши всі обставини справи та дослідивши її матеріали, суд приходить висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. В ході розгляду справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] та внуком [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.09.1998 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 16.06.2020 року. [PERSON] помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] ввід 05.01.2008 року. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки № 174 від 24 березня 2020 року, виписки з по господарської книги № 7 за 1991-1995 роки № 283 від 24.03.2020 року [PERSON] належав побудований ним у 1991 році житловий будинок в [ADDRESS] ), в якому він проживав до смерті. Як стверджує позивач у позові за життя [PERSON] хотів подарувати йому будинок, але оскільки право власності на майно у передбаченому законом порядку не було оформлено та зареєстровано, він цього не зробив. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщини і позивач фактично прийняв спадщину, проживає у будинку [PERSON] утримує його та здійснює ремонт. Батько позивача [PERSON] відмовився приймати спадщину за померлим [PERSON] на користь позивача. Також позивач зазначає, що звертався до нотаріуса, однак останній роз`яснив йому, що оформити спадщину за померлим [PERSON] не є можливим через відсутність реєстрації права власності на житловий будинок за померлим [PERSON] . Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). З аналізу вищезазначених норм можна дійти висновку, що для оформлення своїх спадкових прав на нерухоме майно особа має прийняти спадщину та отримати свідоцтво про її прийняття у нотаріуса або в уповноваженої на це посадової особи, та лише у випадку неможливості отримати це свідоцтво у передбаченому законом порядку вона може пред`явити позов про визнання її права власності на спадкове майно. Однак позивачем не надано суду доказів того, що для оформлення своїх спадкових прав на нерухоме майно за померлим [PERSON] він звертався із заявою до нотаріуса або до уповноваженої посадової особи. Одночасно статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку позивач як спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Отже, суд вважає, що визнання права власності за позивачем в даному випадку є неможливим, оскільки за життя спадкодавець не набув права власності на спадкове майно і не провів його державну реєстрацію, а тому до позивача переходить лише право на вчинення таких дій. Також згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як вбачається з ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Позивач у позові не зазначає кола спадкоємців, які мають право спадкувати за померлим [PERSON] та не надаючи суду доказу - нотаріально засвідченої заяви батька [PERSON] про відмову від спадщини за померлим [PERSON] , ставить себе у першу чергу спадкоємців за законом. При цьому судом під час дослідження матеріалів справи у погосподарській книзі № 9 на 2006-2010 роки виявлено, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] , однак позивачем не зазначається в якому ступені родинного зв`язку перебуває [PERSON] та померлий [PERSON] . Отже суд звертає увагу на той факт, що позивачем не зазначено у якості відповідача у позові його батька [PERSON] , доказів відмови якого від спадщини позивач не надав суду, і який після смерті [PERSON] є спадкоємцем першої черги та має право на спадкування за законом і може оспорювати право позивача на спадкове майно, а також не з`ясованим залишається ступінь родинних зв`язків [PERSON] з померлим [PERSON] , а тому встановлені судом обставини роблять неможливим визнання за позивачем [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Суд також вважає, що у разі відмови нотаріуса або органу державної реєстрації прав у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. В даному випадку позивач не надав суду доказів звернення до нотаріуса та отримання від нього офіційної відмови у вчиненні нотаріальної дії, що позбавляє позивача можливості оскаржувати таку відмову. З наведеного вбачається, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки такі є безпідставними і необґрунтованими. Позивач має право на спадкування тільки після виготовлення на даний будинок правовстановлюючих документів і нотаріально оформленої відмови спадкоємця першої черги від спадщини, а перешкод при цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідні органи йому не здійснюють. Питання судових витрат слід вирішити у порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed