Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері. В позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог посилався на те, що вони з відповідачем мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Зазначив, що з відповідачем вони проживають окремо, дитина проживає з позивачем. З того часу як відповідач проживає окремо, відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з сином. У зв'язку з цим рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2013 року йому було усунуто перешкоди у спілкуванні з сином. Позивач також зазначив, що з метою відпочинку та оздоровлення сина неодноразово просив відповідача надати йому дозвіл на виїзд сина за кордон, але позивач такої згоди йому не надала. Зазначаючи, що такий відпочинок та оздоровлення в повній мірі відповідають інтересам дитини, позивач просив суд надати йому дозвіл на одноразовий тимчасовий виїзд за кордон з сином [PERSON], [INFO], до Єгипту для відпочинку та оздоровлення без дозволу та супроводу матері дитини - [PERSON] - в період з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року. Відповідач відзиву на позов не подала. Клопотання від сторін суду також не надходили. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. При цьому посилався на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, не повідомивши про причини неявки. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про судове засідання, але в засідання не з'явилась, про причини неявки не повідомила, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з даних свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 27 серпня 2010 року Гоголівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). В подальшому [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується інформацією Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 10 жовтня 2018 року (а.с.29). Тому на даний час прізвище, ім'я та по батькові матері [PERSON] - [PERSON]. Малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2013 року у справі №546/526/13-ц [PERSON] усунуті перешкоди, які чинить [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], для чого зобов'язано [PERSON] безперешкодно надавати [PERSON] можливість щотижня з 16:00 години п'ятниці до 16:00 години неділі забирати малолітнього [PERSON] до себе додому в [ADDRESS] для спілкування з сином та його виховання (а.с.14). На виконанні у Шишацькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває виконавчий лист №2/1626/399/12, виданий 04 грудня 2012 року Решетилівським районним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з даних довідок, виданих Шишацьким РВ ДВС, від 08 серпня 2018 року №14.28-34/4944 та від 07 грудня 2018 року №14.28-34/7514 у [PERSON] відсутня заборгованість по аліментах станом на 08 серпня 2018 року та на 06 грудня 2018 року відповідно (а.с.13, 58). Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов'язані поважати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача [PERSON] з проханням надати йому дозвіл на виїзд малолітньої дитини - [PERSON] - за межі України в супроводі батька. Зазначена обставинами підтверджується даними листа [PERSON] на адресу [PERSON] від 15 серпня 2018 року, у якому позивач просив відповідача надати йому дозвіл на виїзд за кордон на термін сім діб до країни Туреччини їхнього спільного сина [PERSON] для відпочинку та оздоровлення (а.с.9, 10). На вказаний лист [PERSON] позивачу надано відповідь, у якій відповідач зазначила, що у зверненні позивача до неї відсутній проміжок часу перебування дитини у країні Туреччина. Відсутність даної інформації унеможливлює прийняття нею рішення стосовно надання або ненадання згоди на виїзд за кордон у зв'язку з можливим накладенням інших заходів, які заплановані в житті сина (а.с.12). 05 вересня 2018 року [PERSON] знову звернувся до [PERSON] з проханням надати дозвіл на виїзд сина за кордон на термін 7 діб до країни Туреччина або Єгипет. При цьому позивачем зазначено, що орієнтовний вибір туру припаде на час осінніх шкільних канікул (а.с.11). Але до даного часу згода на виїзд дитини за кордон відповідачем позивачу надана не була. Як вбачається з відповіді [PERSON] на звернення [PERSON], ним не вказаний проміжок часу перебування дитини у країні Туреччина, що унеможливлює прийняття нею рішення. Проте, діючи у найвищих інтересах дитини, відповідач могла з'ясувати вказані питання у відповідача. Замість цього, вона залишила прохання позивача без реагування, усунувшись тим самим від вирішення ініційованого батьком дитини питання. Відповідно, не надаючи позивачу згоди на виїзд дитини за кордон з метою оздоровлення та відпочинку, що сприяє також і розширенню кругозору дитини, відповідач фактично діє всупереч інтересам свого малолітнього сина. Будь-які фактичні дані, що свідчили б про об'єктивні обставини (крім відсутності відповідного дозволу матері), які перешкоджають виїзду дитини за кордон та вирішенню батьками вказаного питання, в матеріалах справи відсутні. Тому суд вважає, що відмова відповідача у дачі згоди позивачу на виїзд малолітнього сина за межі України для оздоровлення та відпочинку не має правового підґрунтя, є безпідставною і такою, що суперечить вимогам ст. 155 СК України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, і батьківське право не може здійснюватись всупереч цим інтересам. Вказані дії відповідача суперечать ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, у відповідності до якої держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, оскільки відповідачем не надано доказів про наявність обставин, що обмежують право виїзду за кордон малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що слід надати дозвіл позивачу на виїзд за межі України малолітнього [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу матері. Уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. У зв'язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1704 грн. 80 коп. на відшкодування понесених ним судових витрат.

Outcome: approved