Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір оренди землі, укладений від його імені з відповідачем 20 липня 2011 року недійсним, зобов»язати відповідача повернути належну йому на праві власності земельну ділянку та стягнути судові витрати. У зв»язку із смертю [PERSON] 15 лютого 2016 року судом на стороні позивача залучено його правонаступників - [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача та його правонаступників заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити. Пояснив суду, що позивач [PERSON] на момент смерті був власником оспорюваної земельної ділянки. Під час розгляду цивільної справи про витребування у відповідача його земельної ділянки позивач довідався, що від його імені 20 липня 2011 року було укладено договір оренди, про існування якого він не знав і його ніколи не підписував. Тобто відповідач без правових підстав користується земельною ділянкою, яка належала [PERSON] Допитаний [PERSON] в судовому засіданні у цій справі підтвердив, що він оспорюваного договору не підписував, тобто договірних відносин з відповідачем у нього не було. Представники відповідача позов не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] пояснював, що із позивачем був укладений 20 липня 2011 року договір оренди землі, який підписаний та виконувався сторонами. Позивач [PERSON] отримував весь час орендну плату, підписав акт прийому- передачі земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні відповідача. Тому позов заявлений безпідставно. Також просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Представник відповідача [PERSON] вказувала, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов, що підтверджується фактом державної реєстрації договору оренди, нарахуванням та видачею орендної плати. Натомість позивач, заперечуючи факт підписання договору, не пояснив та не обґрунтував в чому ж полягає порушення його права. Позивач з 2011 року мав змогу заявити про порушення своїх прав, проте цього не зробив, тому він пропустив строк позовної давності. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача та його правонаступників, представників відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на момент смерті (15.02.2016 року) був власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,7385 га на території Драбове -Барятинської сільської ради на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР № 129232 від 17 червня 2004 року. Після його смерті спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON]. Вказані особи, відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 жовтня 2016 року, набули право власності на земельну ділянку площею 3,7385 га, яка належала [PERSON] на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 129232 в частках відповідно ? та ?. Відповідачем суду наданий примірник договору оренди землі, підписаний від імені позивача [PERSON] 20 липня 2011 року, згідно якого відповідач (Приватне акціонерне товариство «Драбівське») отримав у платне строкове користування земельну ділянку, належну позивачу, на 10 років (п.8 договору) для виробництва товарної сільськогосподарської продукції, який був зареєстрований відділом Держкомзему у Драбівському районі за №712060004000851 29 грудня 2011 року. Як встановлено із висновку комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи № 74/286-302/16-23 від 29.04.2016 року, оспорюваний договір підписувався рукописним способом не позивачем [PERSON], а іншою особою, а тому є всі правові підстави визнати його недійсним та застосувати реституцію, передбачену ч.1 ст.216 ЦК України, зобов»язавши відповідача повернути правонаступникам позивача [PERSON] та [PERSON] успадковану ними земельну ділянку, яка належала [PERSON] на праві власності. Відповідно ч.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Відповідно ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі», відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд не вбачає підстав для застосування позовної давності у даному спорі, про що у письмовій заяві просив представник відповідача [PERSON], оскільки формально договірні стосунки між сторонами тривали на час вирішення спору, крім того, як встановлено під час розгляду справи, про порушення своїх прав позивач [PERSON] дізнався лише в 2015 році, коли звернувся до суду із позовом про витребування у відповідача своїх земельних ділянок та ознайомився із умовами оспорюваного договору. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В даному провадженні судові витрати позивача, позовні вимоги якого задоволено, становлять 551 грн. 20 коп., які сплачено позивачем [PERSON] як судовий збір при зверненні до суду та 2217 грн. 60 коп. (за проведення судової почеркознавчої експертизи), які підтверджені документально квитанціями банківської установи. Тому вони підлягають стягненню з відповідача у справі на користь його правонаступників. На підставі викладеного,

Outcome: approved