Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із даним позовом до відповідача [PERSON] в якому вказує, що є зареєстрованим у [INFO]. Даний будинок збудовано 1962р. ще його дідом та згідно свідоцтва про право власності від 04.08.2000р. на даний час належить його сестрі, а відповідачу по справі. Зазначає, що у вказаному будинку він проживає біля пятдесяти років, однак у звязку із подіями на «Майдані» та подальшим проходженням служби в АТО, періодично був відсутній за місцем реєстрації. Повернувшись із служби, він мав намір проживати за місцем реєстрації, в кімнаті в якій проживав із часу народження. Однак, кімната була зачинена на ключ, а відповідач відмовила йому у наданні житлової кімнати, повідомивши, що він не має місця для проживання в будинку, так як у ньому проживає вона із своїми дочками та внуками. Вказує, що з приводу неправомірних дій відповідача він звертався із заявами у правоохоронні органи, з приводу чого її попереджалося про неможливість вчинення насильства в сім»ї. На даний час позивач позбавлений права користуватися житлом, в звязку з чим змушений періодично проживати у своїх товаришів та односельчан. Просить зобовязати відповідачку не чинити йому перешкод у користуванні житлом, а саме кімнатою, шляхом надання ключів від кімнати в житловому будинку №34 по вул. Шевченка в с. Волиця, Сокальського району та вселити його у будинок. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити, в обґрунтування вимог навів доводи аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково повідомив, що відповідачка безпідставно позбавила його права на житло, пропонувала йому перейти проживати у інший будинок, що належить сім»ї, однак такий зовсім не придатний для проживання. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що позивач правомірно будучи зареєстрованим у спірному будинку та проживаючи у ньому, безпідставно був позбавлений відповідачкою права на проживання у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Повідомила, що позивач поводить себе неадекватно, його із будинку вигнав їх батько. Власником спірного житла є вона. Вважає, що позивач міг би проживати в іншому будинку, що їм належить, однак він не бажає цього. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що є батьком сторін. Зазначив, що позивач лише цього року вирішив вселитися у спірний будинок. До цього, він тривалий час, а саме з 2007р. проживав [INFO] в цьому ж селі, однак бажає щоб даний будинок був проданий, а кошти надані йому. Крім цього, зазначив, що син перебував на психіатричному обліку. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно із ст. 150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За положеннями ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, і він реалізовує такі права на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Глава 28 ЦК України визначає житло об»єктом права приватної власності. Судом встановлено із дослідженої копії свідоцтва про право власності на будинок, виданого 04.08.2000р. Червоноградським МБТІ, що [PERSON] в цілому належить будинковолодіння №34 по вул. Шевченка в с. Волиця Сокальського району. Також встановлено зокрема із довідки №883 виданої 21.08.2017р. виконкомом Двірцівської сільської ради, що до складу її сім»ї належать: [PERSON] батько, [PERSON] мати, [PERSON] брат, [PERSON]- дочка, [PERSON] внук, [PERSON] онука, [PERSON] дочка. Дослідженою копією паспорта позивача [PERSON] серії КЛ 027339, встановлено, що згідно відбитка штампа, він з 23.07.1997р. є зареєстрованим в [INFO]. Згідно приписів ч.1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Із копії заяви [PERSON] від 12.03.2017р. на ім»я начальника Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, встановлено, що у такій він просить прийняти міри до його сестри [PERSON], яка протягом тривалого часу не пускає його проживати в будинок де він зареєстрований. Відповідно до копій відповідей начальника Сокальського ВП на ім»я позивача [PERSON] від 17.03.2017р. та 21.03.2017р., встановлено, що його заяви про вищевказані факти розглянуті, в діях [PERSON] вбачаються ознаки правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Згідно офіційного попередження №10/2017 від 12.03.2017р., винесеного поліцейським групи реагування №3 Сокальського ВП [PERSON], встановлено, що таким [PERSON] попереджено у звязку насильства в сім»ї вчиненого відносно [PERSON]. Крім цього, судом не встановлено неправомірності щодо реєстрації та вселення позивача у спірному житлі, як і не доведено цього відповідачем. Також встановлено, що відповідач не зверталася в суд із вимогою щодо втрати позивачем права на користування житлом, а саме кімнатою в будинку №34 по вул. Шевченка в с. Волиця Сокальського району, чи його виселення із даного житла. Натомість в ході розгляду справи суд здобув підтвердження факту щодо перешкоджання відповідачем у користуванні позивачем спірним житлом шляхом обмеження доступу до кімнати яку він займав проживаючи у ній. Дослідивши акт комісії Двірцівської сільської ради від 19.09.2017р., встановлено, що [PERSON] не проживає в [INFO]. Однак, в акті не зазначено причин не проживання позивача у вказаному будинку та періоду не проживання, відтак такий взятим до уваги бути не може. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про зобов»язання відповідача не чинити позивачу перешкоди у користуванні житлом, а саме кімнатою у житловому будинку №34 по вул. Шевченка, в с. Волиця Сокальського району Львівської області. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду. Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відтак, встановивши неправомірність у діях відповідача у перешкоджанні користування позивачем спірним житлом, наявні всі підстави щодо задоволення вимоги про вселення позивача в будинок №34 по вул. Шевченка, в с. Волиця Сокальського району Львівської області.

Outcome: approved