Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування позову зазначив, що 04.03.2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики на суму 23174 грн. з кінцевим терміном повернення 28 серпня 2014 року. В підтвердження укладання договору складена розписка, згідно якої [PERSON] отримав 23174 грн. Позивач вважає, що розписка від 04.03.2014 року містить ознаки договору позики та підтверджує його укладання. Незважаючи на взяті на себе за договором позики зобов'язання, відповідач кошти вчасно не повернув у зв'язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з цією заявою. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги та розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Тому суд вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, оцінивши і дослідивши докази по справі, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд вивчивши матеріали справи встановив, що дійсно 04.03.2014 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 23174 грн. з кінцевим терміном повернення 28 серпня 2014 року. В підтвердження укладання договору складена розписка, згідно якої [PERSON] отримав 23174 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, враховуючи вищезазначені норми розписка від 04.03.2014 року містить ознаки договору позики та підтверджує його укладання між сторонами. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Вважає за можливе постановити заочне рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість та судові витрати.

Outcome: approved