Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу за наступними підставами, в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до договору позики укладеного 29 жовтня 2013 року між ним та відповідачем по справі - [PERSON], він надав відповідачеві позику у розмірі 15 000 гривень. На підтвердження укладення договору [PERSON] видав йому розписку, в якій вказав на те, що позика буде повернута йому не пізніше 30 жовтня 2013 року. До теперішнього часу позика йому не повернута. Таким чином, позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань він змушений був звернутися до суду з цим позовом. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 15000 грн., 3 % річних у розмірі 16,03 грн., проценти у розмірі 34, 73 грн., а також усі понесені по справі судові витрати, а саме по сплаті судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, та суду пояснив, що в розписці вказана прізвище особи у якої відповідач нібито брав грошові кошти в борг як [PERSON], а прізвище позивача [PERSON], тому він вважає, що позивач та особа яка вказана в розписці це різні особи. У судовому засіданні, судоми було визнано обов'язкова присутність відповідача для надання особистих пояснень з приводу позовних вимог, однак на неодноразові виклики до суду відповідач не з'явився, не пояснюючи причини неявки. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 29 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений договір позику, на підставі якого, [PERSON] надав [PERSON] позику у розмірі 15000 гривень, підтвердженням укладання договору позики є копія розписки, (а.с.4). Відповідно до укладання договору позики, 29.10.2013 року позивач надав відповідачу у борг 15000 гривень, які він зобов'язався повернути в строк не пізніше 30 жовтня 2013 року. Однак, як випливає з матеріалів справи до теперішнього часу відповідач у добровільному порядку позивачеві вказану суму грошей не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові)- грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ч.2 ст. 1047 ЦК України зазначає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана до матеріалів справи розписка від 29.10.2013 року (а.с.4), є саме таким документом, яка підтверджує укладання договору позики між сторонами. В продовж усього розгляду цивільної справи відповідачем та його представником факт укладання договору позики в встановленому законом порядку не оскаржувався. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимогами Цивільного Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Сума заборгованості відповідача складає 15000 гривень і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно довідки НБУ від 13 серпня 2013 року, доданої до матеріалів справи (а.с.5), розмір облікової ставки НБУ становить 6,5 %, згідно вищевказаної норми відповідач повинен сплатити позивачу проценти від суми позики, що у грошовому виразі складає 34,73 гривні (15000 х 6,5% : 365 х 13 = 34,73 гривні). Позивач неодноразово нагадував відповідачу про повернення боргу, та про необхідність виконати умови договору позики й повернути гроші. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3% (три проценти річних) становлять: 16,03 грн. (15000 : 100% х 3% х 13днів = 16,03 грн.). Крім цього відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Всього відповідач повинен позивачу виплатити суму основного зобов'язання в розмірі 15000 гривень, 3% річних в розмірі 16,03 гривень та проценти у розмірі 34,73 гривні. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати на правову допомогу, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та витрати, пов'язані з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, згідно положень вказаної статті, належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Таким чином, у відповідності до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судових витрат у сумі 229 гривень 40 копійок, оскільки позивачем ці витрати належним чином підтверджені документально (а.с.3). В частині позовних вимог щодо стягнення витрат понесених позивачем на правову допомогу, суд вважає за необхідне відмовити, у зв'язку з ненаданням позивачем документально підтверджених доказів. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу такими, що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial