Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних та відсотків. Вказував, що 01.07.2009 року він позичив відповідачу 9 000 доларів США про що останній зазначив у розписці від цієї дати. Зазначав, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 71 820 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 23.03.2012 року відповідає 9 000 доларів США. Посилаючись на ту обставину, що відповідач протягом тривалого часу не виконує рішення суду, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за період з 11.12.2013 року по 17.09.2015 року, яка складається з 2 910,17 грн. - 3% річних, 34 286,96 грн. інфляційних збитків та 14 657,62 грн. відсотків згідно облікової ставки НБУ, а також стягнути витрати по сплаті судового збору. Під час розгляду справи позивач подав заяву про зменшення позовних вимог в якій просив стягнути з [PERSON] на свою користь 2 906,73 грн. - 3% річних, 31 942,41 грн. інфляційних збитків та 14 625,84 грн. відсотків згідно облікової ставки НБУ, а також витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений ним позов та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні, надавши письмові заперечення, просив відмовити в задоволені позову. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 01.07.2009 року між сторонами у справі укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від [PERSON] 9 000 доларів США та зобов'язався повернути їх до 01.09.2009 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07.02.2013 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 71 820 грн. З матеріалів справи вбачається, що на виконання вищевказаного рішення суду було відкрито виконавче провадження, у рамках якого відповідачем сума заборгованості сплачена лише частково, що підтверджується виписками по рахунку [PERSON], а також копіями листів з відділу ДВС Білоцерківського МУЮ. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, а також суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідно до пп. 17, 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Враховуючи вищевикладене та перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсягу, оскільки відповідач після ухвалення судового рішення про стягнення боргу належним чином не виконав свого зобов'язання про повернення позики у повному обсягу. Посилання представника відповідача в судовому засіданні про те, що положення ч.2 ст. 625 ЦК України на дані правовідносини не поширюються, оскільки грошове зобов'язання було виражене в іноземні валюті, суд вважає безпідставними, оскільки рішенням суду було стягнуто заборгованість саме в національній валюті гривні. Доводи представника відповідача щодо відсутності вини відповідача у порушенні строків погашення заборгованості, оскільки виконавчою службою було накладено арешт на його кошти, але списання цих коштів було здійснено протягом тривалого часу, суд вважає необґрунтованими та такими, що не звільняють відповідача від виконання покладеного рішенням суду обов'язку по сплаті боргу. Інші доводи представника відповідача не спростовують наведених вище висновків суду по даній справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог, тобто в розмірі 494,75 грн. сплаченого судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved