Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 вересня 2002 року рішенням засновників Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» було прийняте рішення про продаж складу мінеральних добрив, що розташований по [ADDRESS] з метою погашення заборгованості по заробітній платі. У жовтні 2002 року він придбав вказаний склад, після чого 22 жовтня 2002 року йому був переданий придбаний ним склад, яким він користується і досі. Крім того, зазначає, що рішенням Луковицької сільської ради від 13.03.2008 року №122-20/08 йому безоплатно була передана у власність земельна ділянка площею 0,02 га., на якій розташований вищевказаний склад мінеральних добрив. В минулому році він дізнався про те, що відповідач [PERSON] будучи ліквідатором СТзОВ «Нива» 09 лютого 2009 року отримав свідоцтво про право власності на вказаний склад на підставі рішення виконавчого комітету Луковицької сільської ради від 26.12.2008 року №12/106 після чого продав його відповідачу [PERSON] . Вважає, що порушення його прав відбулося саме прийняттям виконавчим комітетом Луковицької сільської ради рішення та видачою свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Тому, просить визнати недійсними та скасувати рішення виконавчого комітету Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №12/106 від 26.12.2008 року про оформлення права власності на нерухоме майно та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 09.02.2009 року на Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Нива». 17.12.2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій вказав, що у зв`язку із залученням до участі у справі співвідповідача - [PERSON] він вважає за необхідне збільшити позовні вимоги. Просить визнати недійсними та скасувати рішення виконавчого комітету Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №12/106 від 26.12.2008 року про оформлення права власності на нерухоме майно та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 09.02.2009 року на Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Нива». Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS] (номер запису про право власності 38012056). 27 жовтня 2020 року представник відповідача Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, посилався на те, що для реєстрації виникнення, існування, припинення права власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію права власності подаються право встановлювальні документи, їх копії, а також інші документи чіткий перелік яких визначений Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5. Даний перелік є вичерпним і до його переліку не відносяться накладна та квитанція до прибуткового касового ордеру, на основі яких можна було б здійснити реєстрацію права власності спірного нерухомого майна, а тому позивач не набув права власності на вказане майно, відтак, не є його власником. 23 грудня 2020 року відповідач [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Посилаючись на те, що твердження позивача про те, що він у жовтні 2002 року придбав у ТОВ «Нива» згідно накладної від 22.10.2002 року приміщення складу мінеральних добрив є безпідставним так як накладна №181 від 22.10.2002 року та квитанція №108 від 22.10.2002 року є нікчемними документами та не підтверджують факту купівлі-продажу нерухомого майна, як наслідок не породжують жодних юридичних наслідків. Також вказує на те, що постановою господарського суду Чернівецької області від 10.02.2006 року по справі №8/244/б ТОВ «Нива» (с. Луковиця Глибоцького району) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, його призначено ліквідатором підприємства-банкрута. В свою чергу приміщення складу мінеральних добрив перебувало на балансі ТОВ «Нива» та було правомірно включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута. Пізніше ним подано заяву із необхідними документами до Луковецької сільської ради щодо оформлення права власності на нерухоме майно: склад мінеральних добрив та склад отрутохімікатів. Після чого, рішенням виконавчого комітету Луковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №12/106 від 26.12.2008 року оформлено право власності на будівлі складу мінеральних добрив та складу отрутохімікатів за ТОВ «Нива», як наслідок було видано свідоцтво про право власності на зазначене майно, проведена експертна оцінка майна та виставлено на продаж через аукціон. Вважає, що рішення Луковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №12/106 від 26.12.2008 року є законним та правомірним, а вимоги позивача нічим не підтверджені, крім того, у нього відсутні будь-які документи які б підтверджували право власності на дане майно. Разом із відзивом на позовну заяву [PERSON] звернувся до суду із заявою в якій просив суд застосувати строки позовної давності. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що встановлена законом позовна давність строком у три роки в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права минув, оскільки оскаржуване рішення сільської ради прийняте 26.12.2008 року, а це 12 років тому, строк позовної давності сплинув ще у 2012 році, проте, позивач звернувся до суду лише у вересні 2020 року. 28 грудня 2020 року відповідач [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Посилаючись на те, що твердження позивача про те, що він у жовтні 2002 року придбав у ТОВ «Нива» згідно накладної від 22.10.2002 року приміщення складу мінеральних добрив є безпідставним так як протокол зборів, накладна та квитанція не підтверджують відчуження нерухомого майна. Крім того, загальні збори у кількості 2 людей не можуть бути правомірними, у документах не зазначено адресу розташування майна (складу мінеральних добрив) його площу та інше. На думку [PERSON] протокол зборів, накладна №181 від 22.10.2002 року та квитанція №108 не підтверджують факту купівлі- продажу нерухомого майна, як наслідок не породжують жодних юридичних наслідків. Також вказує на те, що постановою господарського суду Чернівецької області від 10.02.2006 року по справі №8/244/б ТОВ «Нива» (с.Луковиця Глибоцького району) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, [PERSON] призначено ліквідатором підприємства-банкрута. В свою чергу приміщення складу мінеральних добрив перебувало на балансі ТОВ «Нива» та було правомірно включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута. Рішенням виконавчого комітету Луковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №12/106 від 26.12.2008 року оформлено право власності на будівлі складу мінеральних добрив та складу отрутохімікатів за ТОВ «Нива», як наслідок було видано свідоцтво про право власності на зазначене майно, проведена експертна оцінка майна та виставлено на продаж через аукціон. Вважає, що рішення сільської ради є правомірним та законним, а у позивача відсутні жодні правовстановлюючі документи, що підтверджували б його право власності на вказане майно. Також зазначив, що рішенням Глибоцького районного суду від 01.08.2019 року, рішення Луковецької сільської ради від 13.03.2008 року №122-20/08 визнане незаконним та скасоване, так як позивач [PERSON] не був власником об`єкту нерухомості, що знаходиться на спірні земельній ділянці, а тому не мав правових підстав для набуття земельної ділянки, на якій розташований склад. Зазначив також, що на його думку оскарження вказаного рішення порушує права [PERSON] на земельну ділянку, на якій знаходиться належне їй нерухоме майно. Підсумовуючи вищевказане, [PERSON] вказав, що позивач не є власником спірного майна, він ж в свою чергу добросовісно набув майно згідно договору купівлі-продажу, який нотаріально посвідчений, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені ним вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив обставини викладені ним у позові та просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, підтвердив обставини викладені ним у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги [PERSON] він не визнає, заперечує проти задоволення позовних вимог, та вказав, що підтримує обставини викладені ним у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову, а справу розглядати у його відсутності. Представник Чагорської сільської ради в судове засідання не з`явився, однак, сільська рада направила до суду заяву в якій вказала, що сільська рада позовні вимоги позивача не визнає, заперечує проти їх задоволення, підтримує обставини викладені сільською радою у відзиві на позовну заяву, та просить розглянути справу у відсутності представника сільської ради. Відповідачка, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомленою про час та місце розгляду справи, про причину своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву від неї не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно із частиною першоюстатті 321 Цивільного кодексу Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Аналіз змісту статті 392 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 328 ЦК України дає підстави для висновку, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України у випадку оспорювання чи невизнання її права іншою особою або у разі втрати документа, який засвідчує право власності. При цьому право на звернення з такими вимогами має саме особа, яка уже є власником майна, набувши його раніше на законних підставах. Враховуючи те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав і у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Так, судом встановлено, що постановою господарського суду Чернівецької області від 10.02.2006 року по справі №8/244/б ТОВ «Нива» (с. Луковиця Глибоцького району) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, відповідача [PERSON] призначено ліквідатором підприємства-банкрута. Рішенням виконавчого комітету Луковицької сільської ради №121/106 від 26.12.2008 року, оформлено право колективної власності на нежитлові будівлі (склад мінеральних добрив та склад отрутохімікатів), що складається з літ. «А» - загальна площа 189 кв.м., літ. «Б» - загальна площа 49,2 кв.м., розташовані в [ADDRESS] за ТзОВ «Нива». Згідно договору купівлі-продажу від 09.09.2009 року, реєстровий номер 4601 [PERSON] придбала нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Право власності на нерухоме майно [PERSON] зареєстроване в реєстрі речових прав 17 квітня 2019 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, № витягу 163970742. 03.09.2020 року [PERSON] придбав нерухоме майно, а саме: будівлі та споруди загальною площею 238,20 кв.м., а саме склад мінеральних добрив літ. А, склад отрутохімікатів, літ. Б, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . На земельній ділянці площею 0,0845 га., кадастровий номер - 7321083600:01:001:003, цільове призначення - для іншого сільськогосподарського призначення, що підтверджується договором купівлі-продажу зареєстрованому в реєстрі за №4322. Право власності на нерухоме майно [PERSON] зареєстроване в реєстрі речових прав 03 вересня 2020 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, № витягу 222538198. Крім того, судом в становлено, що згідно протоколу №4 засновників с/г Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива», 24.09.2002 року було прийняте рішення задля погашення заборгованості по заробітній платі продати склад мінеральних добрив, вартість склала 2 300,00 грн. Відповідно до накладної №181 та квитанції до прибуткового касового ордеру №108 від 22.10.2002 року, [PERSON] відпущено склад мінеральних добрив, за що останній сплатив ТзОВ «Нива» 2 300,00 грн. Рішенням №122-20/08 ХХ сесії V скликання Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 13.03.2008 року позивачу [PERSON] передано безоплатно у приватну власність із земель запасу сільської ради земельну ділянку площею 0,02 га, яка знаходиться біля кладовища в с. Луковиця Глибоцького району Чернівецької області, на якій розташований колишній склад мінеральних добрив. Разом з тим, рішенням Глибоцького районного суду від 01 серпня 2019 року за позовом [PERSON] до Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та [PERSON] визнано незаконним та скасовано рішення Луковицької сільської ради ХХ сесії 5-го скликання №122-20/08 від 13.03.2008 року про надання [PERSON] безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,02 га. При цьому суд виходив із того, що останній не був власником об`єктів нерухомості, зокрема, складу мінеральних добрив, що знаходиться на спірній ділянці. Відповідно до ст. 44 ЦК УРСР, що діяли на час виникнення правовідносин щодо придбання нерухомого майна [PERSON] , до угод, які повинні укладатися у письмовій формі, належали, зокрема, угоди державних кооперативних та інших громадських організацій між собою і громадянами, в тому числі купівлі - продажу нерухомого майна. Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно регулювався Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, яким передбачався перелік документів, необхідних для реєстрації прав власності на нерухоме майно. Із аналізу переліку документів, вказаних у вказаному нормативному акті, вбачається, що накладна та квитанція до прибуткового касового ордеру не є тими документами на підставі яких могла проводитися реєстрація права власності на нерухоме майно. Із матеріалів справи вбачається, що позивач хоч і вніс кошти на рахунок ТзОВ «Нива», що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру, разом із тим, на підставі квитанції не виникає право власності на майно, а є лише підставою для проведення розрахунків та укладення договору купівлі - продажу. Отже, позивач [PERSON] не набув права власності на майно. Враховуючи те, що набуття права власності передбачає дотримання певної процедури, з якою закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, а позивач не довів суду, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб він набув право власності на спірний об`єкт, яким чином порушено його права, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed