Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі, еквівалентної 1700 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.11.2017 року становить 45029,52 грн., а також судовий збір у розмірі 640 грн. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у липні 2013 року до нього звернулися його сусіди, [PERSON] та [PERSON], з проханням дати їм у борг 2000,00 доларів США. 17.07.2013 року між ним та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000 доларів США з кінцевим терміном повернення 20.07.2014 року, про що було складено розписку. В зазначений в розписці строк подружжя [PERSON] свої зобовязання не виконали, грошові кошти йому не повернули. Позивач неодноразово звертався з проханням до подружжя [PERSON] повернути борг, які згодом віддали йому 300 доларів США. У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до позивача з проханням продовжити строк повернення боргу до восени 2017 року. 18.02.2017 року відповідач [PERSON] та її чоловік [PERSON] надали позивачу розписку, у якій зазначили термін повернення боргу за борговим зобовязанням від 17.07.2013 року восени 2017 року. В серпні 2017 року помер [PERSON] У жовтні, листопаді 2017 року позивач звертався до відповідача з проханням повернути грошові кошти, проте до теперішнього часу грошові кошти не повернуті. Позивач [PERSON] в судове засідання надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала заяву про слухання справи без її участі, не заперечує проти стягнення з неї суми боргу у розмірі 1700 доларів США. Відповідач [PERSON] у судове засідання надав до суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обовязків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ці правила визначаються ухвалою суду про відкриття провадження (п.п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України). Враховуючи положення ст.ст.19, 274 ЦПК України, суд вважає, що справа повинна бути розглянута за правилами загального позовного провадження. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. \~\~ Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка або інший документ, який посвідчує передання\~позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно наданої позивачем розписки, встановлено, до [PERSON] та [PERSON], які проживають за адресою: [ADDRESS] позичили у [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000 доларів США та зобовязалися повернути не пізніше 20.07.2014 року. В зазначений у розписці термін [PERSON] та [PERSON] грошові кошти не повернули. 18.02.2017 року [PERSON] та [PERSON] складено розписку про продовження строку виплати боргу за борговим зобовязанням від 17.07.2013 року, де зобовязалися повернути борг восени 2017 року. У вказаний у розписці від 18.02.2017 року термін [PERSON] та [PERSON] грошові кошти не повернули. Стаття 1051 ЦК України\~передбачає право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обовязок довести зазначений факт покладений на позичальника. Відповідно до вимог\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана\~довести\~ті обставини, на які вона\~посилається\~як на підставу\~своїх вимог\~і заперечень, доказуванню\~підлягають\~обставини, які мають значення\~для ухвалення\~рішення\~у справі\~і щодо яких\~у сторін\~та інших осіб , які беруть участь у справі,\~виникає спір. Будь-яких\~належних та допустимих доказів про виконання нею грошового зобовязання відповідач суду\~не надала. За таких обставин,\~суд вважає доведеними доводи позивача, що до теперішнього часу відповідач не повернула\~визначену у\~розписці суму позики. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 1700 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 14.11.2017 року становить 45029,52 грн. На день розгляду справи в суді станом на 17.01.2018 року за курсом НБУ України офіційний курс гривні до долара США становить: за 100,00 доларів США 2865.2576 грн., відповідно 1700 доларів США у гривневому еквіваленті становить 48705 грн. (1700 доларів США х 28,65). Таким чином, враховуючи, що відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими і їх слід задовольнити саме в тому розмірі, який позивач зазначив у позові 45029,52 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved