Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві покликається на ту обставину, що 21 січня 2013 року між ним, як позикодавцем, з однієї сторони, та відповідачем [PERSON], як позичальником, із другої сторони укладено договір позики, згідно з яким він передав відповідачеві грошові кошти в сумі 3000 (одну тисячу) доларів CША, що підтверджується розпискою, написаною власноручно відповідачем, копія якої додається до позовної заяви. Із змісту розписки вбачається, що 21.01.2013 відповідач позичив вказані грошові кошти у нього та зобов'язується повернути грошові кошти у повному обсязі до 21.02.2013 року. Відповідач не повернув йому грошові кошти у зазначений в розписці строк. Таким чином, на даний час відповідачем сума неповернутих йому грошових коштів згідно вищевстановленого зобов'язання становить 3000 (три тисячі) доларів США. Згідно даних офіційного сайту Національного банку України станом на 05.02.2019 курс долара США становив 27,42 грн. за один долар США. Отже, відповідачем на момент звернення із позовом станом на 05.02.2019 року не повернуто йому у межах взятих зобов'язань 82260 грн. (3000* 27,42 = 82260,00). Крім того, сума загальних прострочених неповернутих боргових зобов'язань , що складається з 3% річних становить 2467 грн 9 82260* 3% = 2467, 00). На його неодноразові дзвінки на мобільний номер телефону відповідач не відповідає і кошти не повертає, що порушує його права на володіння, користування і розпорядження належними йому грошовими коштами. Просить стягнути із відповідача на його користь грошові кошти у сумі 3000 доларів США, що еквівалентно на день звернення із позовом 82260 гривень, 3% річних, що становлять 2467, а всього 84727 грн. та понесені судові витрати та витрати за надання правової допомоги. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12 лютого 2019 року позовну заяву було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 01 березня 2019 року за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник адвокат [PERSON], в судове засідання не зявились, подали суду письмові заяви, згідно яких позовні вимоги підтримали повністю, просять суд розгляд справи проводити у їх відсутність. Відповідач [PERSON] для участі у розгляді справи повторно не зявився, відзиву не подав, хоча повідомлявся судом про час та місце розгляду справи у порядку, визначеному законом, за зареєстрованим місцем проживання, а тому за згодою позивача суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали\~цивільної справи,\~з'ясувавши\~всі обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об'єктивно\~оцінивши докази,\~що мають\~значення для\~вирішення справи\~по суті,\~встановивши фактичні\~дані та\~відповідні їм\~правовідносини,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню з\~наступних підстав. Судом встановлено, що 21 січня 2013 року між позивачем, як позикодавцем, з однієї сторони, та відповідачем [PERSON], як позичальником, із другої сторони укладено договір позики, згідно з яким він передав відповідачеві грошові кошти в сумі 3000 ( ри тисячі) доларів CША, що підтверджується розпискою, написаною власноручно відповідачем, копія якої додається до позовної заяви. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. У відповідності до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів (постанова Верховного суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс-15). Як вбачається з позовної заяви, відповідач не виконав взяті на себе зобовязання. Як зазначає позивач, на даний час відповідачем сума неповернутих їй грошових коштів згідно вищевстановленого зобов'язання становить 3000 (три тисячі) доларів США. Згідно даних офіційного сайту Національного банку України станом на 05.02.2019 курс долара США становив 27,42 грн. за один долар США. Отже, відповідачем на момент звернення із позовом станом на 05.02.2019 року не повернуто їй у межах взятих зобов'язань 82260 грн. (3000*27,42). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не виконав свої зобовязання за договором позики, укладеним з позивачем по справі, то на його вимогу він зобовязаний сплатити неповернуту суму коштів у розмірі 3000 (три тисячі) доларів США. Оскільки згідно даних офіційного сайту Національного банку України станом на 05.02.2019 курс долара США становив 27, 42 грн. за один долар США, то відповідачем на момент звернення із позовом станом на 05.02.2019 року не повернуто йому у межах взятих зобов'язань 82260 грн., а тому саме така суму підлягає до стягнення з відповідача. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов»язання, тому відповідно до вимог даної норми зобов'язаний сплатити позивачу борг в сумі 2467 грн., що становить 3% річних за прострочення виконання основного зобов'язання . Судові витрати, понесені позивачем, суд відповідно до ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 847,27 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на правничу допомогу, котрі понесені ним у зв'язку із розглядом цієї справи та підтвердженні квитанцією про сплату судового збору, квитанцією до прибуткового касового ордера, розхрахунком витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного, ст.ст.207, 524, 533, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: approved