Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 03 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Новохатньою Н.С. 03 вересня 2013 року за реєстровим № 2715. За цим договором позивач надав відповідачу 1 в позику грошові кошти у розмірі 874 374,88 грн., що було еквівалентно 109 433,65 дол. США строком до 28 лютого 2018 року. Позичальник свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Щодо стягнення з відповідача -2 як солідарного боржника, позивач зазначив, що позивальник на момент укладення договору перебував в шлюбі з відповідачем 2. Одночасно з підписанням договору, 03 вересня 2013 року відповідач - 2 підписала заяву про надання згоди своєму чоловіку про взяття коштів в боргу від позивача у зазначеній сумі, у зв`язку з чим, відповідачі по справі є солідарними відповідачами та сума заборгованості має бути стягнена з них обох. 21 жовтня 2019 року представник відповідача-1 подав до суду відзив якому пояснив, що відповідачі не є солідарними боржниками, оскільки кошти взяті відповіачем-1 не були використані на потреби сім`ї, а бралися в борг за реалізацію бізнес-проекту. Позивачем не надано доказів того, що надані кошти [PERSON] були використані ним на потреби та в інтересах сім`ї. Окрім цього, представник відповідача також зазначив, що позичальником не оспорюється фат отримання коштів в позику у зазначеному розмірі, однак [PERSON] здійснювалися погашення заборгованості в загальному розмірі 258 084,00 гривень, про що позивач в своєму позові не зазначає. 07 листопада 2019 року представником позивача було подано відповідь на відзив в якому зазначив, щодо часткового погашення заборгованості відповідачем -1 зазначено, що відповідно до наведеного розрахунку у відповіді на відзив, [PERSON] сплатив 234 179,00 гривень, а не 258 084,00 як він зазначає. Доказів на сплату саме такої суми коштів відповідачем надано не було. Щодо твердження відповідача-1 про те, що отримані кошти в позику були витрачені не на потреби сім`ї, представник позивача зазначив, що доказів на підтвердження вказаних обставин стороною відповідача не було надано, натомість факт отримання позики в інтересах сім`ї підтверджується заявою відповідача 2 про надання згоди від 03 вересня 2013 року Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Повідомлялась належним чином. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову залишено без задоволення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року відмовлено представнику відповідача [PERSON] у залишені позову без розгляду. Протокольною ухвалою від 28 травня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року відмовлено представнику позивача [PERSON] у прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року відмовлено представнику відповідача [PERSON] - [PERSON] у клопотанні про зупинення провадження у цивільній справі № 755/4511/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 370/423/19. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року призначено по справі судово-бухгалтерську експертизу проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. 21 травня 2020 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу № 755/4511/19 передано Яровенко Н.О. у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Астахової О.О. 30 вересня 2020 року на адресу суду з КНДІСЕ надійшли матеріали цивільної справи № 755/4511/19 без виконання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2020 року поновлено провадження по справі. 25 листопада 2020 року представником позивача було надано до суду клопотання про долучення висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 23 листопада 2020 року № 9603. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року в клопотанні представника відповідача про призначення судово-бухгалтерської експертизи відмовлено. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповіадча-1, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 03.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики відповідно до умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 874 374 , 88 грн., що еквівалентно 109 433, 65 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день укладання договору (1 долар США + 7,99 гривень). Даний договір позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. та зареєстрованому в реєстрі за № 2715. (т.1 а.с.25-28) Умовами договору визначено, що суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позики на банківський рахунок, реквізити якого зазначені в договорі або готівкою у порядку визначеному графіком щомісячних виплат починаючи з вересня 2013 року і по лютий 2015 року. В той же день, [PERSON] , дружиною відповідача, була складено заяву про надання згоди. (т.1 а.с.30). Зі змісту даної заяви вбачається, що вона надає згоду своєму чоловікові [PERSON] на взяття у позику в [PERSON] грошові кошти в розмірі 874 374, 88 грн., що еквівалентно 109 433, 65 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день укладання договору (1 долар США + 7,99 гривень). При цьому заявила, що такий правочин відповідає інтересам сім`ї та погоджується з тим, щоб умови договору позики визначалися чоловіком самостійно, на власний розсуд. Дана заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. та зареєстрованому в реєстрі за № 2714, тобто до посвідчення договору позики. У встановлений строк відповідач позику повернув частково в сумі 258 084 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Як свідчать матеріали справи, на підтвердження укладання договору, позивач надав договір позики. Не погоджуючись із позовом представник відповідача 1 пояснив, що не оспорюючи факту отримання коштів за договором позики, він не визнає суму боргу, оскільки з врахуванням часткового погашення боргу, його борг перед відповідачем складає 616 2390 грн. 88 коп, оскільки гроші він брав в борг в національній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до пункту 2.2 договору позики розмір щомісячного платежу, який виплачується позикодавцем позичальнику підлягає коригуванню пропорційно зміні встановленого курсу долара СШПА відповідно до гривні на дату здійснення такого платежу. Таким чином фактична сума щомісячного платежу, вказаного в п. 2 (Графік щомісячних виплат), помноженого на фактичний офіційний курс гривні до долара США, що встановлений НБУ на день сплати, і поділеного на офіційний курс гривні до долара США на день отримання позики у відповідності з п.1 Договору. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, укладаючи договір позики сторони погодили умови договору, засвідчивши це власним підписом. За клопотанням представника відповідача 1 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.02.2020. року було призначено судово-бухгатерську експертизу на вирішення якої поставлено запитання : «Яку суму коштів складає заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 03.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новахатньою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2715 станом на 31.10.2018 року. 30.09.2020 року цивільна справа була повернута з експертизи без виконання, оскільки грошові кошти за проведення експертизи до КНДІСЕ не надійшли. За зверненням адвоката позивача Костенко М.І. було проведено судово-економічну експертизу. Перед експертом було поставлено аналогічне питання, що і судом в ухвалі від 17.02.2020 року. З висновку експерта судово-економічної експертизи № 9603 від 23.11.2020 року вбачається, що заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 03.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новахатньою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2715 станом на 31.10.2018 року складає 2 538 619 грн. 29 коп., з них: сума заборгованості відповідно до умов розрахунку, викладених у підпункту 2.2. пункту 2 Договору позики (з урахуванням коригування коефіцієнту на дату відповідного фактичного платежу) складає 2 410 789 грн. 14 коп.; заборгованість по 3 (трьох) відсотках річних - як відповідальність за статтею 625 ЦК України складає 127 830, 15 грн. (т.2 а.с.33-63). Отже, з врахуванням позовних вимог позивача, до стягнення підлягає сума заборгованості в розмірі 2 410 789 грн. 14 коп. Що стосується солідарного стягнення то слід зазначити наступне. Представник відповідача заперечуючи проти позову в цій частині пояснив, що кошти взяті в позику, були використані [PERSON] для створення та розвитку власного бізнес-проекту. Сімейні відносини подружжя [PERSON] та [PERSON] є такими, що чоловік та дружина мають доволі багато справ, які ведуть від власного імені, не беручи до уваги інтерес другого із подружжя. Задля отримання коштів у позику відповідач 1 попросив відповідача 2 надати свою згоду на таке. Виходячи із своїх особистих справ, відповідач 1 запевнив відповідача 2, що у разі , якщо узгодить їх, то цілком можливо, що кошти взяті у позику, в майбутньому будуть використані в інтересах сім`ї. Однак, всупереч шлюбним стосункам, [PERSON] одноособово, без воли та відома дружини розпорядився ними на власний страх і ризик. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України). Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За своєю природою принцип змагальності судового процесу засновується на розподілі процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, -- із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача. Судом достовірно встановлено, 03 вересня 2013 року дружина позичальника - [PERSON] надала письмову згоду на укладання договору позики, яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. У вказаній заяві зазначено, що [PERSON] дає згоду чоловіку на укладання ним відповідного договору позики на умовах на розсуд чоловіка, а у разі необхідності, на внесення змін та/або доповнень до цього договору. При цьому заявила, що таких правочин відповідає інтересам сім`ї та погоджується ї тим, щоб умови договору позики визначалися чоловіком самостійно, на власний розсуд. Суд вважає, що підписуючи заяву від 03 вересня 2013 року, [PERSON] надала згоду на укладення договору позики саме в інтересах сім`ї, про що зазначила у вказаному документі. Відтак, волевиявлення відповідача [PERSON] встановлено вказаною заявою, підтверджує цільове призначення договору позики, а тому обов`язок спростування презумпції, яка зазначена у її заяві, лежить на відповідача. Цю презумпцію належними і допустимими доказами відповідачами не спростовано. З огляду на зазначене до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення частини четвертої статті 65 СК України, яка встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, [PERSON] є зобов`язаною стороною (солідарним відповідачем) за договором позики, укладеним її чоловіком [PERSON] , оскільки кошти за договором позики отримувалися позичальником за згоди другого з подружжя для використання в інтересах сім`ї. Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного суду, викладеної в постанові від 20.05.2020 року по справі № 757/55453/18-ц. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі по 4802 грн.50 коп. з кожного. У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з проведенням експертизи також покладаються на відповідачів в сумі 17500 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial