Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до договору дарування від 18 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Сапко О. Б., позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями на [ADDRESS] . Згідно рішення Білецьківської сільської ради від 23 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць та провулків, що розташовані на території Білецьківської сільської ради» вулиця Петровського перейменована на [ADDRESS] . Позивач зазначає, що згідно довідки про склад сім`ї №606/1 від 21 квітня 2021 року та довідки №453/1 від 23 березня 2021 року, виданої виконкомом Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області у вказаному будинку, крім власника, зареєстрований онук [PERSON] та [PERSON] , який протягом двадцяти двох років не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується актом про не проживання від 12 травня 2021 року. [PERSON] , як власник житла, здійснює оплату за будинок та комунальні послуги за [PERSON] , який не проживає у будинку і місце його фактичного перебування невідоме, а тому змушений звернутися за захистом своїх прав, оскільки відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження його майном Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 червня 2021 року відкрито провадження у справі №536/791/21 за правилами загального позовного провадження, призначено дату підготовчого судового засідання. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі №536/791/21 та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Кам`янопотоківська сільська рада свого представника в судове засідання не направили, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що згідно договору дарування, посвідченого 18 серпня 2006 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Сапко О. Б., зареєстрований в реєстрі за №1537, [PERSON] передала у власність безоплатно (подарувала), а [PERSON] прийняв у власність дарунок житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів №2782246 від 18 серпня 2006 року [PERSON] є обдарованим на підставі договору дарування, номер правочину 1515046, предметом якого є будинок з господарським будівлями за адресою: [ADDRESS] . Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12808218 від 07 грудня 2006 року убачається, що право приватної власності на будинок з господарським будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 18 серпня 2006 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Сапко О. Б. Випискою з рішення (четверта сесія сьомого скликання) Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 23 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць та провулків, що розташовані на території Білецьківської сільської ради» підтверджується, що у [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. Згідно довідки виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради №606/1 від 21 квітня 2021 року відповідно до запису в погосподарській книзі сільської ради під №00-1444-1 за громадянином [PERSON] , [INFO] , числиться житловий будинок з господарськими будівлями у [ADDRESS] . У цьому будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради №657/1 від 07 травня 2021 року згідно рішення четвертої сесії сьомого скликання від 23 лютого 2016 року Білецьківської сільської ради «Про перейменування вулиць та провулків, що розташовані на території Білецьківської сільської ради» будинок, що належить [PERSON] , 1955 року народження, на даний час числиться за адресою: [ADDRESS] . Довідкою виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради про реєстрацію місця проживання №453/1 від 23 березня 2021 року підтверджується, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Крім того, згідно акта-обстеження від 11 травня 2021 року, складеного депутатом Кам`янопотоківської територіальної громади [PERSON], громадянин [PERSON] , [INFO] , з грудня 1999 року за місцем реєстрації не проживає, його фактичне місце знаходження нікому невідоме. Цей факт також засвідчили сусіди [PERSON] та [PERSON] . Отже, відповідач більше року не проживає за місцем реєстрації і добровільно не бажає знятись з реєстрації, такими діями він порушує право позивача щодо користування та розпорядження належним йому майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 386 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Між тим, положеннями статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, ураховуючи, що відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає більше року, обов`язків щодо утримання житла не виконує, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908, 00 грн.

Outcome: approved