Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду за допомогою засобів поштового зв`язку з позовною заявою, яка надійшла до суду 12.08.2021 року, в якій просив суд припинити стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання дітей, а саме: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] до досягнення ними повноліття. В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.03.2011 року з нього стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитини, щомісячно на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] до досягнення ними повноліття, починаючи з 18.01.2011 року. Постановлюючи рішення про стягнення аліментів суд виходив з положень ст.ст. 180-183 СК України. Однак, актом про фактичне місце проживання встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] разом з ним та перебувають на його утриманні. Він як батько дітей несе обов`язок по утриманню дітей, що включає в себе: піклування про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а також побутових щоденних потреб, зокрема в харчуванні, одязі, засобів особистої гігієни, тоді як відповідач не есе жодних витрат по утриманню дітей. Кошти, як вона отримує на дітей, відповідач витрачає на власні потреби. З червня 2019 року як відповідача покинула їх дітей, вона їм матеріальної допомоги не надає. У зв`язку із чим звернувся до суду за захистом прав. Ухвалою суду від 09.11.2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.03.2021 року постановленою на місці закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. В ході розгляду справи позивачем було заявлено клопотання про допит свідків, яке ухвалою постановленою на місці від 16.03.2021 року задоволено. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, не заперечував щодо заочного розгляду. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи позицію сторін у справі та визнання відповідачем позову, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, допитаний у якості свідка [PERSON] суду показав, що він знайомий з позивачем та відповідачем, є їх сусідом мешкає у будинку [ADDRESS] . У сторін є діти: дівчинка та хлопчик. Відповідач поїхала до Польщі близько двох років тому. Діти проживають з батьком. Допитаний у якості свідка [PERSON] суду показав, що він є сусідом сторін. У сторін двоє дітей, які проживають з батьком. Матір дітей не бачив близько трьох років. Судом встановлено, що 30 червня 2007 року між сторони було зареєстровано шлюб, що підтверджується виданим Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №296 (а.с. 11). Від шлюбу у сторін народились діти: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей [NUMBER] від 28.11.2007 та серії [NUMBER] від 07.04.2009 року (а.с.12, 13). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.03.2011 року у справі №2-1223/11 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей (а.с. 15) та відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі вказаного рішення (а.с. 16). Однак як вказував позивач, що також не оспорювалось відповідачем із 16.04.2016 року та по теперішній час неповнолітні діти проживають та зареєстровані з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , мати [PERSON] із дітьми не проживає, що підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] та актом з місця проживання, складеного зі слів сусідів від 18.03.2020 року, затвердженого начальником дільниці №2 ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» (а.с. 14). Звертаючись до суду з позовом про припинення стягнення з нього аліментів та присудження стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання дітей [PERSON] посилається на зміну обставин, що існували на час вирішення питання про стягнення з нього аліментів. Оскільки на даний час діти проживають з ним, то продовження стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] є недоцільним, оскільки визначає використання таких платежів відповідачем не за призначенням - не в інтересах дітей. Надаючи оцінку таким доводам та обґрунтованості пред`явлених [PERSON] вимог суд виходить з наступного. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Як слідує з положень ст.181 СК України, аліменти на утримання дитини стягуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Слід також зауважити, що відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до положень ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, до якого належить також припинення права на аліменти. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, закон пов`язує виникнення права на зміну чи припинення розміру аліментів зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, якщо такі обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Отже, враховуючи встановлений ч.1 ст.81 ЦПК України обов`язок доказування, у справах про зміну чи припинення розміру аліментів позивач повинен довести як наявність обставин, передбачених ст.192 СК України, так і те, що ці обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів та існують на момент звернення з позовом. Оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження належними, допустимими та достатніми в їх сукупності доказами той факт, що неповнолітні діти: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , на даний час проживають разом з батьком [PERSON] , відомості про наявність між сторонами спору про визначення місця проживання дитини відсутні, доказів зворотного відповідачем суду не надано, що в сукупності є свідченням суттєвої зміни обставин, за яких ухвалювалось рішення про стягнення аліментів та визначають недоцільність продовження стягнення аліментів на користь відповідача [PERSON] в подальшому, що буде порушенням як інтересів дітей, так і її прав на аліменти, що є її власністю. При цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів використання сплачуваних [PERSON] на її користь аліментів на утримання непвонолітніх дітей за цільовим призначенням та в інтересах дитини, чим не спростовано наведених позивачем доводів. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Приймаючи рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену в § 54 рішення у справі «HUNT v. UKRAINE» № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, де зазначено, що «… між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Вирішуючи вимогу про припинення стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2016 року стягнення та виплата аліментів в новому розмірі, а так само припинення їх стягнення, здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду. З огляду на ухвалення рішення на користь позивача, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 840 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved