Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на його користь заборгованості за договором позики від 01.08.2016 р. в сумі 48\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01 серпня 2016 року між ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] 55\~000 грн., які останній зобовязався повернути до 01.02.2017 року. Відповідач свої зобовязання щодо повернення коштів виконав частково, сплативши у лютому 2017 року 7\~000 грн. Отже, станом на 13.11.2017 р. відповідач заборгував йому 48\~000 грн. Ухвалою від 11.12.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] 03.01.2018 р. подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, оскільки у лютому 2017 р. позивачу було повернуто 7\~000 грн. та узгоджено дату повернення решти коштів - 01.02.2018 р. Оскільки строк виконання зобовязання ще не настав, просить відмовити в задоволенні позову. В судове засідання відповідач не зявився, у відзиві на позов просить розглядати справу у його відсутності. У звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до п.1. договору позики від 01 серпня 2016 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] позику в сумі 58\~000 грн. та зобовязався повернути вказану суму повністю до 01.02.2017 р. (а.с.3). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Позичальником [PERSON] умови договору виконані та надано позичальнику [PERSON] кошти в сумі 58\~000 грн. В свою чергу, відповідач [PERSON], виконав свої зобовязання частково, повернувши позивачу 7\~000 грн. та станом на 13.11.2017 р. сума заборгованості складає 48\~000 грн. Суд не приймає до уваги покликання відповідача [PERSON] на те, що сторонами було обумовлено строк виконання зобовязання до 01.02.2018 р., оскільки такі жодними доказами не підтверджені. З врахуванням вищенаведеного, оскільки відповідач [PERSON] не виконав зобовязання за договором позики, з нього слід стягнути на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 48\~000 грн. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 640 грн.

Outcome: approved