Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначив, що з 23 вересня 2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 114. Від шлюбу він з відповідачем мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO].Сімейне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені з березня 2018 року, збереження сім'ї не можливе через відсутність взаєморозуміння стосовно сімейного життя та ведення спільного господарства, постійні сварки. Спору про місце проживання дитини і розподіл спільного майна подружжя не має. Спільне господарство не ведеться, шлюб носить формальний характер. Просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 23 вересня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 114. Сторони у підготовче судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила розгляд справи провести за її відсутності, строк для примирення просили не надавати. (а.с. 18, 19). Визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству, не порушує права чи свободи інших осіб, а тому приймається судом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріалами справи встановлено, що 23 вересня 2006 року, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 114, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. (а.с. 11)., Від даного шлюбу подружжя має малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 21 лютого 2007 року (а.с. 10)., Як вбачається із позовної заяви,спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені з березня 2018 року, збереження сім'ї не можливе через відсутність взаєморозуміння стосовно сімейного життя та ведення спільного господарства, постійні сварки. Спір про місце проживання дитини та поділ майна сторонами не заявлено. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. У чинність ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заяв про вирішення питання про зміну чи залишення прізвища від відповідача до суду не надходило. У чинність п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що відповідачем визнано позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved