Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що він з 21 жовтня 2008 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] . [INFO] у них народилась дочка [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] . Протягом останніх шести років відносини між сторонами поступово погіршувались, в результаті чого між ними зникло взаєморозуміння, що призвело до постійних сварок. Між ними втрачено почуття поваги та любові, і на даний час їхня сім`я фактично розпалась. Вони не живуть як подружжя вже більше року, відтак їх шлюб існує лише формально. Примирення між ними неможливе. За вказаних обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, і суперечитиме їхнім інтересам, а тому просить суд розірвати даний шлюб. В судове засідання 15.03.2021 сторони не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Позивач [PERSON] попередньо подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] також попередньо подала через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає та просить їх розлучити. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « [PERSON] ». Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 15.03.2021 за відсутності сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, викладені у поданих до суду письмових заявах, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 21 жовтня 2008 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області, про що було складено актовий запис № 32, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.10.2008 (а.с. 18). [INFO] в сторін по справі народилась дочка [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження відповідно серії [NUMBER] від 13.03.2012 (а.с. 5) та серії [NUMBER] від 12.03.2012 (а.с. 6). Згідно з позовною заявою причиною розпаду сім`ї є відсутність взаєморозуміння між сторонами по справі, байдужість до життя та проблем кожного, втрата почуття любові та поваги один до одного, що призвело до виникнення постійних сварок. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, проти чого не заперечує відповідач. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, врахувавши визнання позову відповідачем, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, небажання сторін примиритися, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також негативно впливатиме на виховання і розвиток їхніх дітей, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », що відповідає вимогам ст. 113 СК України. За відсутності клопотання позивача про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат, суд вважає за необхідне судові витрати по справі залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved