Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з цивільним позов до територіальної громади м. Канева в особі Канівської міської ради Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку та стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником гаражу, який розташований за адресою місто Канів, гаражний кооператив «Дніпро», вул. М. Рибалки, гараж [NUMBER]. Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2014 року по справі № 697/288/14-а задоволено його позов до Виконавчого комітету Канівської міської ради та визнано неправомірними дії Виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області стосовно порушення процедури розгляду заяви [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаражу в авто гаражному кооперативі «Дніпро». Крім того, постановою цього ж суду від 11.02.2016 року по справі № 697/2403/15-а задоволено його до Виконавчого комітету Канівської міської ради та визнано неправомірними дії відповідача стосовно порушення процедури розгляду заяви в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаражу. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2016 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення. Позивач неодноразово звертався до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 40 кв.м по вул. М.Рибалки, в гаражному кооперативі «Дніпро» для будівництва та обслуговування індивідуального гаражів, однак відповідач з різних підстав відмовляв йому у наданні такого дозволу, а тому позивач змушений звернутись до суду та просить визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 40 кв.м., гараж [NUMBER] по вул.. Маршала Рибалки в авто гаражному кооперативі «Дніпро» в м.Каневі Черкаської області та стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, вважає, що набув право власності на вищевказану земельну ділянку з 19.06.2013 року, тоді як набув право власності на нерухоме майно, тобто на гараж. Представник позивача [PERSON] також позовні вимоги підтримав та вважає їх такими, що підлягають до задоволення, оскільки згідно з ст..120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Представник відповідача Леонова А.А. в судовому засіданні заперечувала, щодо задоволення позовних вимог. Пояснила, що гараж [NUMBER], який розташований за адресою місто Канів, вул. М. Рибалки не є окремо розташованою будівлею, а вбудованим приміщенням в будівлі, в якій розміщені інші гаражі членів кооперативу, має спільний заїзд до гаражів та спільну мереже електропостачання, а земельна ділянка на якій розташований гараж [NUMBER] є частиною земельної ділянки, яка передана в оренду автогаражному кооперативу «Дніпро» та має цільове призначення - для колективного гаражного будівництва, а згідно п.4 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території або детальному плану території забороняється. Голова автогаражного кооперативу «Дніпро» Нікулін В.С., якого було залучено в ході судового розгляду справи, в якості третьої особи без самостійних вимог в судовому засіданні підтвердив, що земельна ділянка на якій знаходиться гараж [NUMBER] в м.Каневі по вул..М.Рибалки та перебуває у власності [PERSON], який є членом гаражного кооперативу «Дніпро» - передана в оренду гаражному кооперативу «Дніпро». Орендодавцем є територіальна громада міста Канева в особі Канівської міської ради. Дана земельна ділянка має цільове призначення - для колективного гаражного будівництва. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником гаража [NUMBER], який знаходиться в м.Канів, вул..М.Рибалки Черкаської області в авто гаражному кооперативі «Дніпро», загальною площею 26,3 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 19.06.2013 року (а.с.25) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, який сформовано 19.06.2013 року (а.с.26). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що земельна ділянка площею 11888 кв.м, (на якій розташований гараж [NUMBER] позивача) була надана в оренду гаражному кооперативу «Дніпро», з цільовим призначенням - для колективного гаражного будівництва на підставі договору оренди землі за № 453, який було укладено 11.09.2012р. та зареєстровано в Державному реєстр за № 711030004000382 від 30.10.2012р. Термін дії договору до 01.07.2020 року (а.с.19-20). Згідно постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2014 року по справі № 697/288/14-а задоволено позов [PERSON] до Виконавчого комітету Канівської міської ради та визнано неправомірними дії Виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області стосовно порушення процедури розгляду заяви [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаражу [NUMBER], загальною площею 0,005 гектара, розташованого в автогаражному кооперативі «Дніпро» по вул..Маршала Рибалки в м.Канів (а.с.11-13). Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.02.2016 року по справі № 697/2403/15-а задоволено позов [PERSON] до Виконавчого комітету Канівської міської ради та визнано неправомірними дії відповідача стосовно порушення процедури розгляду заяви в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаражу (а.с.14-15). Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2016 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення (а.с.16-18). З матеріалів справи вбачається та не заперечено в судовому засіданні сторонами, що позивач звертався до відповідача з заявою від 05.04.2016р. про передачу йому у власність земельної ділянки під гаражем [NUMBER] для індивідуального гаражного будівництва, на що отримав відповідь від 17.05.2016 року № 01-03-02/Б-161 де зазначено, що на підставі клопотання гаражного кооперативу «Дніпро» та наданих до нього документів рішенням Канівської міської ради від 06.09.2012р. № 9-53 було надано в оренду земельну ділянку площею 11888 кв.м, з цільовим призначенням - для колективного гаражного будівництва. Договір оренди землі за № 453 було укладено 11.09.2012р. та зареєстровано в Державному реєстр за № 711030004000382 від 30.10.2012р. Термін дії договору до 01.07.2020 року. Гараж за [NUMBER] не є окремо розташованою будівлею, а є вбудованим приміщенням в будівлі, в якій розміщені інші гаражі членів кооперативу, має спільний заїзд до гаражів та спільну мережу електропостачання, а земельна ділянка на якій розташований гараж є частиною земельної ділянки, яка передана в оренду автогаражному кооперативу «Дніпро» та має цільове призначення - для колективного гаражного будівництва. Згідно пункту 4 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території або детальному плану території забороняється. Згідно ч.2 ст.120 ЗК України у випадку, коли жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, без зміни її цільового призначення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Виходячи із наведених норм законодавства, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу, - права власності або права користування. Таким чином, позивач [PERSON] набувши право власності на гараж [NUMBER], який знаходиться в м.Канів, вул..М.Рибалки Черкаської області в авто гаражному кооперативі «Дніпро», загальною площею 26,3 кв.м. набув право користування на земельну ділянку, на якій він розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача - авто кооперативу «Дніпро», а тому суд вважає, що підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання права власності на вищевказаний гараж немає. Крім того, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди з наступних підстав. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави стягнення моральної шкоди, оскільки не доведено факту заподіяння зі сторони відповідача позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру позивачу. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до територіальної громади м. Канева в особі Канівської міської ради Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку та стягнення моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, а при звернені позивача до суду його було звільнено від сплати судового збору та враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed