Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів. Мотивуючи свої вимоги тим, що 07 травня 2019 року між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №М043/05-19. Пунктом 1.1 вказаного договору визначено, що «продовець зобов`язується, в порядку та на умовах, визначених в договорі, виконати за завданням покупця з використанням своїх матеріалів та обладнання, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах даного договору роботу по виготовленню та установці вхідних дверей, згідно з додатком №1 до даного договору, який є його невід`ємною частиною». П.2.1 договору вказує, що загальна вартість товару складає 13076,00 гривень. На виконання п. 2.3 ним була здійснена передоплата в розмірі не менше ніж 70-100% від загальної суми договору, що складає 8000 гривень, що підтверджується товарним чеком замовлення №М043 від 07.05.19 з печаткою відповідача про отримання грошової суми. Відповідно до п.3.1 продавець починає роботи по виговленню конструкцій після отримання авансу згідно п. 2.3 та виконує їх протягом 21 робочих днів. Відповідно до п.3.4 допускається відхилення у строках виготовлення продукції до 45 робочих днів, у зв`язку із виробничим процесом. Однак, товар так і не було поставлено ні у передбачений договором строк, ні пізніше, що є безумовним порушенням та невиконанням умов укладеного договору. Вважає, що відповідачем [PERSON] не виконано умови договору купівлі-продажу №М043/05-19 від 07 травня 2019 року, що дає йому право вимагати від відповідача [PERSON] розірвання договору купівлі-продажу, повернення грошових коштів в сумі 8000 грн., що складається із суми авансового платежу у відповідності до п.2.3. договору, яка проведена позивачем [PERSON] в повному обсязі на момент підписання договору. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на його користь штраф за несвоєчасне виконання зобов`язання, передбачений п. 7.5 договору у розмірі 0,17% від загальної вартості товару за кожен день прострочення, що становить 3289,92 гривень, виходячи з розрахунку: 13076 грн.х0,17%:100х148 днів=3289,92 гривень. Тому в силу вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Просив суд розірвати договір купівлі-продажу № М043/05-19 від 07 травня 2019 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 8000 гривень сплаченого авансового платежу. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3289,92 гривень штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання. Ухвалою судді від 28.12.2019р. справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення (виклику) сторін. Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. 23.01.2020 року відповідач [PERSON] надіслала заяву, в якій вказувала на те, що вона закрила докумети на ФОП [PERSON] та офіс за адресою [ADDRESS] , тому не має ні фінансової, ні моральної змоги нести відповідальність за грошові кошти яких не отримувала та не має фінансових надходжень на закриття заборгованостей. Просить перенести відповідальність з неї на виконавця ТОВ «Мажор Буд» в особі директора Макаренка Андрія Дмитровича на відшкодування грошових коштів заявнику [PERSON] , згідно договору М043/05-19 від 07 травня 2019 року в розмірі авансу 8000 гривень та штрафу за несвоєчасне виконання в розмірі 3289,92 грн.. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до таких висновків, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 07.05.2019 року між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №М043/05-19. Як вбачається з п.п. 1.1 договору, Продавець зобов`язується, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, виконати за завданням покупця з використанням своїх матеріалів та обладнання, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах даного договору наступні роботи (надалі іменується «робота»): виготовлення конструкцій вікна, двері, ворота, балкони, алюмінієві, ролети захисні, дерев`яні, під замовлення, згідно з додатком №1 до даного договору, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до п.п. 2.1. Договору, загальна сума договору складає 13076 гривень. Відповідно до п.п. 2.3. Договору, покупець сплачує аванс за роботи на розрахунковий рахунок продавця в розмірі не менш ніж 70-100% від загальної суми договору, що складає 8000 гривень. Відповідно до п.п.3.1. Договору продавець починає роботи по виготовленню конструкцій після отримання авансу згідну п.п.2.3, та виконує їх протягом 21 робочих днів. Відповідно до п.п.3.4. Договору допускаються відхилення у строках виготовлення продукції до 45 робочих днів, у зв`язку із виробничим процесом. Позивач [PERSON] сплатив на користь відповідача ФОП [PERSON] предоплату у сумі 8000 грн., на рахунок відповідача, згідно замовлення №М043 від 07.05.19. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] виконав умови п.п.2.3 Договору, про сплату авансу за роботи на розрахунковий рахунок продавця, однак відповідачем умови п.3.1.Договору не виконано та товар у визначений у договорі строк не виготовлено та не поставлено. У постанові від 23 липня 2014 року, винесеній по справі № 910/24568/13, Вищий господарський суд України зазначає, що згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Відповідно до п. 7.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань по даному Договору сторони несуть відповідальність згідно з положенням даного Договору та чинним законодавством України. Пунктом 7.5 Договору визначено, що при затримці строків виконання робіт по виготовленню конструкцій з вини Продавця понад строк, визначених Сторонами в п. 3.1 цього Договору, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 0,17% від вартості таких робіт за даним Договором, за кожен випадок порушення. Тобто, відповідно до п. 7.5 Договору, штраф за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 0,17 % від загальної вартості товару за кожен день прострочення становить 3289,92 грн. (13076,00 грн. * 0,17% : 100 * 148 днів = 3289,92 грн.) У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань наявна інформація про припинення підприємницької діяльності фізичною особою- підприємцем [PERSON] (дата запису: 29.07.2019, номер запису 23530060002039676, стан суб`єкта: припинено). При цьому відповідно до ст. 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до положень чинного законодавства у випадку припинення діяльності фізичної особи - підприємця, зобов`язання цього суб`єкта господарювання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за ним як за фізичною особою, яка відповідає за їх належне виконання всім своїм майном, на яке може бути звернено стягнення. У п. 70 постанови ВСУ від 05.06.2018 р. у справі №338/180/17 зроблено висновок, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. Висновок ВСУ, викладений у постанові від 04.12.2013 р. у справі №6-125цс13 підтверджений в п. 39 постанови ВСУ від 05.06.2018 р. у справі №338/180/17. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1 та 2 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч.2 ст.653 ЦК України). Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту. Відповідно до п.22 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Частиною 1 ст.5 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Статтею 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживачаспоживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згідно з п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року №15) «Про практику розгляду цивільних прав за позовами про захист прав споживачів», ЗУ «Про захист прав споживачів» захищає права споживача, яким є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує товари для власних побутових потреб. Крім того, вказаний Закон регулює відносини, що виникають між споживачем та підприємством чи громадянином - підприємцем, які продають товари, зокрема відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу. Таким чином, договір купівлі-продажу №М043/05-19 від 07.05.2019 року між позивачем та відповідачем необхідно визнати розірваним у розумінні ст.651 ЦК України, у зв`язку із чим кошти, сплачені за цим договором позивачем у виді авансу в сумі 8000 грн., підлягають поверненню останньому. Крім того, внаслідок порушення відповідачем ФОП [PERSON] прав позивача [PERSON] шляхом не виконання умов договору купівлі - продажу, з відповідача підлягає стягненню штраф за несвоєчасне виконання зобов`язання в розмірі 3289,92 грн. При зверненні до суду з зазначеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати. Так, відповідно до ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, Відповідно до ст.ст. 52, 626, 627, 629, 651, 653 ЦК України, ст. 1, 5, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved