Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання незаконних дій нотаріуса, визнання заяви про відмову від прийняття спадщини за законом недійсною та визнання свідоцтва про прийняття спадщини за законом недійсним, визнання права власності на ? частини майна, як спільну сумісну власність подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1992 року перебував у шлюбі з [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок по [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], а також на грошові вклади в банках, які було придбано під час шлюбу та являється спільною власністю подружжя. На час смерті дружини серед спадкоємців першої черги були позивач, як чоловік спадкодавця, та її син [PERSON] Позивач подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, а пізніше внаслідок застосування до нього з боку [PERSON] погроз та насильства відмовився від прийняття спадщини на його користь. Після смерті [PERSON] спадщину, яка складалася з того самого майна прийняла його дружина [PERSON], відповідачка по справі. Зазначив, що відмовляючись від спадщини на користь [PERSON] не мав наміру відмовлятися від своєї частки в спільному майні подружжя. Тому просив визнати дії приватного нотаріуса [PERSON] незаконними, визнати недійсними заяву про відмову від спадщини та свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON], визнати за ним право власності на ? частку майна як спільну сумісну власність подружжя. [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] про стягнення коштів, який, в судовому засіданні 06.03.2014 р., протокольно прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.06.2011 р. одружилась з [PERSON], який після смерті його матері прийняв спадщину у виді житлового будинку по [ADDRESS], квартири [ADDRESS] та грошових вкладів у банківських установах. При цьому, відповідач [PERSON] мав доручення від [PERSON] розпоряджатися цими рахунками. В день смерті [PERSON] та в наступні дні [PERSON] зняв з належних померлій банківських рахунків велику кількість коштів, тим самим порушивши права її чоловіка на їх спадкування після смерті матері, оскільки на час відкриття спадщини як [PERSON] так і чоловік позивачки мали однакові права на спадкування. Крім того, після відмови [PERSON] від спадщини на користь [PERSON], останній мав право на всю частину грошових коштів, що залишалися на депозитних рахунках на час відкриття спадщини. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Позивачка [PERSON] прийняла спадщину, яка відкрилася після його смерті. З наведених підстав просила стягнути з [PERSON] грошові кошти зняті ним з депозитних рахунків [PERSON] після її смерті. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні уточнили вимоги за первісним позовом та просили визнати дії приватного нотаріуса [PERSON] незаконними, визнати недійсними заяву про відмову від спадщини від 12.04.2012 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом, видані [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на ? частку майна як спільну сумісну власність подружжя. Зустрічний позов не визнали, оскільки, як пояснив [PERSON], грошові кошти, які були зняті ним з депозитних рахунків після смерті [PERSON] були витрачені на її поховання, а також на потреби родини. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги по первісному позову заперечив повністю та просив відмовити в задоволенні первісного позову з підстав його необґрунтованості. Вимоги за зустрічним позовом уточнив та просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, зняті ним із депозитних рахунків [PERSON] після її смерті в розмірі 99412,63 грн., а також витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу. Приватний нотаріус Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, не з'явилася. При цьому подала до суду пояснення, в яких вбачається, що заперечує проти позову, оскільки при подачі заяви [PERSON] про відмову від спадщини після смерті дружини на користь сина померлої, та про те, що він не буде виділяти частку в спільному майні подружжя, нею, як нотаріусом, роз'яснено всі наслідки подання такої заяви й ніяких заперечень у [PERSON] з цього приводу не було (а.с. 130-131). Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, розглянувши подані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21.11.1992 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 9). [PERSON] померла 28.10.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с. 8). Як вбачається з копії спадкової справи № 31/2011, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді житлового будинку [ADDRESS], квартири [ADDRESS] та грошових внесків у банківських установах (а.с. 44, 45, 50-51). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Відповідно до ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визначається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були її чоловік [PERSON] та її син [PERSON], що визнається сторонами та підтверджується наявними в справі доказами. Як вбачається із заяви від 30.11.2011 року, [PERSON] прийняв спадщину у виді житлового будинку та іншого майна після померлої дружини. Заява посвідчена приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу [PERSON] 30.11.2011 року, реєстровий № 1958 (а.с. 35). Заявою посвідченою приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу [PERSON] 12.04.2012 року, [PERSON] відмовився від прийняття спадщини у виді житлового будинку в [ADDRESS] та іншого майна на користь [PERSON] Із заяви вбачається, що нотаріусом позивачу роз'яснено, що його відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Крім того, у вказаній заяві зазначено, що частку в спільному майні подружжя виділяти не буде, на майно придбане під час зареєстрованого шлюбу не претендує (а.с. 47). У подальшому спадкове майно було успадковане [PERSON] у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. Таким чином, наявність в заяві твердження [PERSON] про його небажання виділяти частку в спільному майні подружжя, та про те, що він не претендує на майно придбане під час шлюбу, свідчить про відмову [PERSON] від права власності на свою частку в спільному майні подружжя. Позивачем [PERSON] та його представником не доведено наявності жодної з підстав для визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, передбачених ч. 5 ст. 1274 ЦК України, матеріали справи таких доказів не містять. У зв'язку з наведеним та фактично встановленим обставинам справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог [PERSON] про визнання дій приватного нотаріуса [PERSON] незаконними, визнання недійсною заяви про відмову від спадщини, як і не підлягають задоволенню вимоги про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] та квартири [ADDRESS], визнання за позивачем права власності на ? частку майна як спільну сумісну власність подружжя, оскільки є похідними вимогами. Із листа ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 19.05.2014 року вбачається, що [PERSON] на підставі банківської довіреності 29.10.2011 року здійснено зняття коштів з рахунку, належного [PERSON] у розмірі 6 042,10 Євро та 28.10.2011 року в розмірі 154,11 Євро. При цьому, як вже зазначалося [PERSON] померла 28.10.2011 р. (а.с. 205). Як вбачається із копії свідоцтва смерть [NUMBER] від 05.02.2013 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 104). Факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] його дружиною [PERSON] сторонами визнавався, тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З урахуванням вимог ст. 1220 ЦК України та встановлених обставини справи, суд приходить до висновку, що зняті [PERSON], фактично після смерті спадкодавця, грошові кошти мали бути включені до складу спадщини після смерті [PERSON], тому підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті чоловіка. Згідно даних Національного банку України щодо офіційного курсу валют в Україні на 06.06.2014 року встановлено такий курс гривні відносно до Євро: 1604,4102 гривень за 100 Євро, відповідно 6196,21 Євро складатиме 99412,63 гривень. При цьому, суд звертає увагу на те, що всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, позивачем за первісним позовом не доведено факту використання вказаних коштів в інтересах сім'ї, в матеріалах справи такі докази відсутні. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом [PERSON] 18.02.2014 р. укладено договір про надання правової допомоги. За надання правової допомоги [PERSON] сплачені кошти в розмірі 3000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 06.03.2014 р. Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Таким чином, з урахуванням задоволених вимог за зустрічним позовом, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1237,47 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Outcome: approved