Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON], зареєстрований 12 грудня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1769. В позові [PERSON] вказував, що подружні відносини з відповідачем припинилися в травні 2015 року та від того часу вони не ведуть спільного господарства. Сімейне життя з відповідачем не склалося через невиконанню обовязків дружини. На думку позивача, примирення в жодному разі не можливе. В судовому засіданні [PERSON] позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. В доповнення до обставин, викладених у позові, [PERSON] пояснив, що від моменту реєстрації шлюбу дружина не виконувала своїх сімейних обовязків, як то приготування їжі, прибирання в квартирі, прання речей тощо. Майже всю хатню роботу йому доводилось виконувати самостійно. Він сподівався, що після народження дитини дружина дотримається своїх обіцянок та змінить ставлення до сімейних обовязків. Але цього не сталося. Після народження 30 квітня 2015 року їх сина дружина байдуже ставилася до своїх материнських обовязків. Аби забезпечити належний догляд з новонародженою дитиною, він взяв на себе більшу частину обовязків, йому в цьому також допомагала його мати. Але дружина негативно ставила до його батьків, не дозволяла їм приходити до квартири. Така поведінка дружини поступово призвела до припинення сімейних та шлюбних відносин, хоча вони залишатися проживати в одному житловому приміщенні. Від грудня 2016 року між ними почали виникали сімейні сварки, які провокувала дружина. Деякі сварки завершувалися тим, що дружина викликала поліцію, звинувачуючи його, [PERSON], та його батьків у насильстві по відношенню до неї. Такі взаємовідносини тривали до 30 червня 2017 року, коли дружина виїхала разом зі своїми речами з квартири, і від тоді вони проживають окремо. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, але направила до суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи за її відсутності. Крім цього, відповідач [PERSON] направила до суду письмові заперечення, в яких просила розірвати зареєстрований з позивачем шлюб, але наполягала на тому, що до припинення сім'ї призвела саме негативна поведінка позивача, який зробив їх спільне життя після народження сина нестерпним. Це виразилося в тому, що 15 грудня 2016 року і 14 червня 2017 року чоловік, [PERSON], разом зі своїм батьками вчинили протиправні дії по відношенню до неї та її сина, а саме обмежували пересування по квартирі, принижували її честь і гідність, завдавали фізичних та моральних страждань. Між тим, як зазначила відповідач у своїх запереченнях, батьки позивача погрожували їй притягненням до кримінальної відповідальності за вигадані злочини, відібранням дитини та позбавленням батьківських прав. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про те, що сім'я розпалася саме з вини позивача. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі з 12 грудня 2012 року, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1769. Вони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. На підставі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини між собою остаточно в червні 2017 року, і проживають окремо один від одного. Незадовго до припинення стосунків, 14 червня 2017 року, між сторонами за місцем мешкання: [ADDRESS], виникла сімейна сварка, внаслідок якої органами поліції на кожного з подружжя було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України. За результатами розгляду Московським районним судом м. Харкова справу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності було закрито через малозначність, а справу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності було закрито через відсутність належних доказів вчинення правопорушення. Проаналізувавши обставини спільного життя подружжя, як про них повідомили позивач і відповідач, суд приходить до висновку, що причиною розірвання шлюбу виявилися протилежні погляди на уклад сімейного життя, непорозуміння у способах виконання побутових обовязків в сім'ї, а також конфлікти і суперечки, які виникали між подружжям на ґрунті відносин з батьками та виховання дитини. Все це призвело до взаємного відчуження сторін, втрати ними почуття кохання та поваги один до одного. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Обидві сторони наголошує на розірванні шлюбу і миритися не бажають, їх намір є остаточним та відповідає їх інтересам. При цьому підстав для вжиття заходів для примирення суд не вбачає. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що робить неможливим їхнє подальше спільне проживання і збереження сімї, тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved