Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання користувачем місця поховання батька. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що [INFO] помер його батька [PERSON], який похований на Лісовому кладовищі, ділянка [NUMBER], ряд [NUMBER], місце [NUMBER]. Після поховання батька свідоцтво про поховання не видавалось. Під час поховання батька допомогу надав [PERSON], який записаний у книзі реєстрації поховань, як особа яка здійснила поховання. На даний час [PERSON] помер, але фактичні поховання батька здійснював саме позивач [PERSON] і відповідно є користувачем місця поховання батька, як особа яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання, ділянки [NUMBER] ряд, [NUMBER], місце [NUMBER], тому просить суд задовольнити позов. Ухвалою Деснянського районного суду мста Києва від 24.09.2018 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.10.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що оскільки поховання [PERSON] було здійснено [PERSON], про що зроблено відповідний запис у книзі реєстрації поховань та позивачем не надано відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання померлого, у Ритуальної служби не має правових підстав для визнання позивача користувачем місця поховання його батька, а тому просили відмовити у позові. 05.11.2018 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, просив відхилити заперечення відповідача, посилаючись на те, що відзив не ґрунтується на дійсних обставинах та суперечить Закону України «Про поховання та похоронну справу». Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву слухати справу у його відсутності, просив задовольнити позов повністю. Відповідач Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», явку свого представника у судове засідання не забезпечило, причину не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно із ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який похований на Лісовому кладовищі, ділянка [NUMBER], ряд [NUMBER], місце [NUMBER]. Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON], що підтверджено даними його свідоцтва про народження [NUMBER]. Згідно із довідки №79 від 30.08.2018 зазначено, що поховання здійснив [PERSON], місце проживання: [ADDRESS], про що є відповідний запис в Книзі реєстрації поховань та перепоховань кладовища. Відповідно до Акту №79 обстеження місця поховання від 30.08.2018 убачається, що похований батько [PERSON] на ділянки [NUMBER], ряд [NUMBER], місце [NUMBER], могила обладнана: пам'ятник - граніт. З листа Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» №1593 від 10.09.2018 установлено, що позивач не може отримати свідоцтво про поховання у зв'язку з тим, що поховання здійснював [PERSON]. Однак, з позовної заяви вбачається, що [PERSON] помер, і те, що [PERSON] був представником підприємства, де працював батько позивача і надавав допомогу у похованні. За правилами статей 2, 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу», волевиявлення громадянина щодо ставлення до його тіла після смерті визначено як бажання, виражене в усній (у присутності свідків) або письмовій формі, завіреній в установленому законом порядку; поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи у разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого, поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов'язалася поховати померлого. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації. За бажанням одного з родичів, визначених у частині п'ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред'явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про поховання та похоронну справу» кожне поховання та перепоховання померлих реєструється спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі реєстрації поховань померлих, форма якої встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. З огляду на викладене, врахувавши встановлені обставини, що [PERSON], який є рідним сином померлого бажає визнати за собою місця поховання його батька та відповідно до правил ст. 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» має на це право, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved