Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі права власності, а саме просить суд звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] на нерухоме майно, передане в заставу в забезпечення виконання договору позики від 10.09.2014 року, шляхом визнання за [PERSON] право власності на предмет застави: -будинок відпочинку літ. «А», площею 64,11 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -будинок відпочинку літ. «Б», площею 227,62 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір. Представник позивача за довіреністю [PERSON] надав до суду письмову заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає, заперечень немає. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до п.1.1 якого відповідач отримав від позивача безвідсоткову позику в сумі 25000 грн. строком на тридцять календарних днів. В забезпечення виконання зобов'язання за договором позики відповідач передав позивачу в заставу наступне нерухоме майно: будинок відпочинку літ. «А», площею 64,11 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; будинок відпочинку літ. «Б», площею 227,62 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.п. 5.3 договору застави звернення стягнення на предмет застави може відбуватися за рішенням суду. Відповідач в строк передбачений договором позики не виконав свої зобов'язання, до теперішнього часу ухиляється від їх виконання, посилаючись на матеріальні труднощі. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язань за договором не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частинами 1 та 3 ст. 36Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. П. 5.2 Договору позики від 10.09.2015 року встановлено, що у випадку порушення заставодавцем зобов'язання, що забезпечується заставою, заставодержатель має право отримати задоволення за рахунок предмета застави шляхом набуття права власності на предмет застави. Таким чином, встановлення сторонами вказаного способу звернення стягнення у договорі, надає позивачу право на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України вимагати застосування його судом. З огляду на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 250 грн.

Outcome: approved