Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що він є власником будинку [ADDRESS]. В квартирі зареєстрований [PERSON], який фактично з осені 2012 року не проживає в будинку, зв'язку з ним позивач не підтримує, та де він фактично проживає не знає, тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлений за останнім зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. З наданих позивачем документів судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2007 року є власником будинку [ADDRESS]. Згідно довідки від 14.10.2014 року, виданої Василівським районним відділом Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [ADDRESS], з 21.08.2012 року. Проте, згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 27.10.2013 року, 19.09.2014 року [PERSON] не проживає в даному будинку з моменту реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частина друга статті 64 Житлового кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 2012 року. Поважних причин відсутності його за адресою реєстрації понад один рік судом не встановлено. Відповідач не вживає заходів для того щоб знятися з реєстрації з місця проживання, чим порушує права власника житлового приміщення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню.

Outcome: approved