Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа Добропільський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про зняття арешту з майна, яку уточнив позовною заявою від 23.09.2021 року. В обґрунтування позову зазначено, що в грудні 2020 року він звернувся по приватного нотаріуса з питання нерухомого майна, та йому стало відомо, що на майно, а саме 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] накладено арешт в рамках виконавчого провадження АА №463136 від 09.06.2009 року ВДВС Добропільського МРУЮ. 19.06.2009 року державним виконавцем Добропільського міськрайонного управління юстиції Орловою Н.В. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження на 1/3 частини квартири, накладено арешт по судовому наказу №2-н-265 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ЗАТ «Приватбанк» у розмірі 2694,97 грн. Постанову про відкриття виконавчого провадження позивач не отримував та не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, і дізнався випадково, при зверненні до приватного нотаріуса. Позивачем на свій запит отримано лист б/н зі Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), яким повідомлено, що Автоматизованою системою виконавчих проваджень встановлено, що на примусовому виконанні у Добропільському міськрайонному відділ ДВС перебувало виконавче провадження №11413717, з примусового виконання судового наказу №2н-265 від 19.08.2008 року, виданого Добропільським міськрайонним судом, про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ЗАТ «Приватбанк» у розмірі 2654,47 грн. Виконавче провадження завершено 18.10.2012 року, на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (у попередній редакції). Відомості щодо покладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження у Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні. Позивач зазначає, що 19.04.2021 року від нього надійшли на рахунок відділу з обліку депозитних сум кошти у сумі 3264,50 грн., але листом йому було повідомлено, що сплачені кошти йому будуть повернуті, так як виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате. Позивач зазначає, що накладений арешт на майно порушує його права, тому просить зняти вказаний арешт. Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Корнєєвої В.В. від 23.09.2021 року за вказаною позовною заявою було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представником АТ КБ «Приватбанк» по довіреності Захаровим М.І. до суду надано письмові пояснення щодо вказаної позовної заяви, з яких вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» просить відмовити у задоволенні позову, вважає себе не належним відповідачем по справі, оскільки жодним чином не порушував прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Крім того, зазначив, що витяг з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна доданий до матеріалів позовної заяви в якості доказу, не доводить існування цього обтяження на момент подання позовної заяви до суду і на теперішній час, оскільки датою формування є 15.12.2020 року. Також зазначив, що зняття арешту в даних правовідносинах прерогатива державного виконавця, а у випадку бездіяльності останнього сторони не позбавлені права звернутися із скаргою на дії та/або бездіяльність державного виконавця в порядку розділу Х ЗУ «Про виконавче провадження» та ЦПК України, або з відповідним позовом до суду. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлялися належним чином, представник позивача адвокат Акінчіна І.Г. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача в судовому засіданні, на позовних вимогах наполягає. Від відповідача жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило. Представник третьої особи Добропільського ВДВС у Покровському районі Донецької області СМУМЮ (м. Харків) звернувся до суду із заявою з проханням розглянути справи без представника відділу та прийняти рішення на розсуд суду. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне: Судом встановлено, що 19.06.2009 року державним виконавцем Добропільського міськрайонного управління юстиції Орловою Н.В. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження на 1/3 частини квартири, накладено арешт по судовому наказу №2-н-265 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ЗАТ «Приватбанк» у розмірі 2694,97 грн. (а.с.6) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки: 237055727, дата, час формування: 15.12.2020 року, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження № 8820298 від 20.06.2009 року, тип обтяження: арешт нерухомого майна, підстави обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, АА №463136 від 19.06.2009 року ВДВС Добропільського МРУЮ, об`єкт обтяження: 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . (а.с.7) Позивачем на свій запит отримано лист б/н зі Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), яким повідомлено, що Автоматизованою системою виконавчих проваджень встановлено, що на примусовому виконанні у Добропільському міськрайонному відділ ДВС перебувало виконавче провадження №11413717, з примусового виконання судового наказу №2н-265 від 19.08.2008 року, виданого Добропільським міськрайонним судом, про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ЗАТ «Приватбанк» у розмірі 2654,47 грн. Виконавче провадження завершено 18.10.2012 року, на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (у попередній редакції). Відомості щодо покладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження у Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні. (а.с.9-10) Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, закріплений і в ч. 2 ст. 12 ЦПК України. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ст.391\~ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Відповідно ст. 317, 328 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з\~ст.\~1\~Першого Протоколу Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична\~або юридична\~особа має\~право мирно\~володіти своїм\~майном.\~Ніхто не\~може бути\~позбавлений майна\~інакше як\~в інтересах\~суспільства і\~на умовах,\~передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для обмеження позивача у володінні, користуванні та розпорядженні майном. У зв`язку із наявністю зазначеного арешту, позивач обмежений у реалізації свого права на розпорядження майном. Звернення позивача щодо зняття арешту з належного йому майна будь-яких результатів не дали. Згідно ст.56\~ЗУ «Про\~виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Ч. 1 ст.59\~ЗУ «Про\~виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Відповідно до положень ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках неможливості скасування арешту органами ДВС, арешт може бути знято за рішенням суду. В п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником майна. Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи відсутність у позивача будь-якої заборгованості перед банком та те, що виконавчий лист у відділі ДВС на виконанні не перебуває, а також те, що існуючий арешт майна позивача порушує гарантоване Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами його право приватної власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зняття арешту з нерухомого майна підлягають задоволенню. Що стосується пояснень представника відповідача, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем по справі, то суд з цим не погоджується виходячи з наступного. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про\~право цивільне,\~пов`язані\~з належністю\~майна,\~на яке\~накладено арешт,\~відповідно до\~статей 15, 16\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі\~- ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до частини 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Виходячи з чого посилання представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» на те, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем суд не приймає до уваги. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, а також те що порушується право позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості реалізувати своє право власності, право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом звільнення майна з-під арешту. На підставі викладеного,

Outcome: approved