Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] РДА Одеської області, [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 лютого 2008 року померла його мати [PERSON], якій за життя згідно сертифікату №402832 від 28 січня 1998 року, належало право на земельну частку (пай) розміром 7,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), з земель, переданих у колективну власність колишньої ВАТ «Ударний» в смт. Тарутине, які складалися з ріллі, багаторічних насаджень та пасовищ, розташованих на території [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області. 06 березня 2002 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №1235, яким заповідала [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого би воно не складалося, а також все те, на що вона по закону буде мати право, все те, що буде їй належати на день смерті. 01 вересня 2005 року позивач за заповітом отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого отримав у спадок земельну ділянку загальною площею 5,71 га, яка розташована на території [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області та належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №085624. Однак, на підставі протоколу загальних зборів членів ВАТ «Ударний» №2-1198 року «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємством та організаціями» та додатку до Державного акту зі списком-громадян членів ВАТ «Ударний» Тарутинського району Одеської області серії ОД-25 за №25, [PERSON] належали земельні ділянки багаторічних насаджень та пасовищ з земель, переданих у колективну власність колишнього ВАТ «Ударний». За життя вона не встигла оформити правовстановлюючі документи на вищевказані земельні ділянки. При зверненні до [PERSON] районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності за заповітом на зазначені земельні ділянки, позивачу було розяснено про необхідність надання правовстановлюючих документів. Враховуючи вищевикладене позивач просить в судовому порядку визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай) без визначення меж в натурі у вигляді багаторічних насаджень площею 0,55 га та пасовища площею 0,15 га, які розташовані на території [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської облаті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що він реалізуючи своє право спадкоємця звернувся до [PERSON] РДА з заявою про надання згоди на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі багаторічних насаджень площею 0,55 га та пасовищ площею 0,15 га, а всього 0,70 га, проте отримав відмову з рекомендацією звернутися до суду, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) №0535952 від 28 січня 1998 року виданий на імя [PERSON], яка не встигла розробити технічну документацію на ці земельні частки. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень не має. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 січня 1998 року [PERSON] отримала Сертифікат на право на земельну частку (пай) №0535952 виданий на підставі рішення [PERSON] районної державної адміністрації від 12 січня 1998 року №03/98 за право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Ударний» розміром 7,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї часки в натурі (на місцевості). 15 листопада 2004 року померла [PERSON]. що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №402832. Відповідно до п.6 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 (станом на червень 2001 року) у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Таким чином, сертифікат на право на земельну частку (пай) був дійсний до виділення земельної ділянки в натурі та видачі на його підставі відповідного державного акту. На підставі ст. 1261 ЦК України [PERSON], як спадкоємець майна [PERSON], оформив у [PERSON] районній державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01 вересня 2005 року серії ВСМ №283780 реєстраційний №3173 за спадковою справою №387/05, згідно якого його у власність перейшла земельна ділянка площею 5,71 га, яка розташована на території [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №085624, [PERSON] районною державною адміністрацією 12 серпня 2004 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №194. На даний час представник позивача вважає, що [PERSON] має право успадкувати після померлої також земельні ділянки площею 0,55 га багаторічних насаджень та площею 0,15 га - пасовищ, які розташовані на території [PERSON] селищної ради Одеської області, оскільки при оформленні зазначеного державного акту на право приватної власності на землю не вся площа, зазначена у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) №0535952 від 28 січня 1998 року була до нього включена. На підтвердження даних обставин позивач посилається на копію розпорядження [PERSON] РДА від 23 березня 2011 року №107/А-2011, яким йому надано дозвіл на розробку технічної документації по виділенню в натурі (на місцевості) земельних ділянок. Будь-яких інших доказів на підтвердження права власності покійної на спірні земельні ділянки позивачем не надано. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1225 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч.1 ст.13 Конституції України та ст.20 ЗК України органи державної влади та орган місцевого самоврядування здійснюють право власності на землю від імені Українського народу. Це означає, що лише ці органи можуть вирішувати питання про відведення земельних ділянок, передачу їх у приватну власність, визначення цільового призначення землі. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7, зокрема про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.125 ЗК (в редакції на день смерті спадкодавця) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст.126 ЗК України в редакції на день смерті спадкодавця). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (статті 10, 11 ЦПК України). За таких обставин суд дійшов висновку, що оскільки спадкодавець [PERSON] не набув право власності на конкретні земельні ділянки площею 0,55 га багаторічних насаджень та площею 0,15 га - пасовищ, які розташовані на території [PERSON] селищної ради Одеської області, суд не може визнати право власності за законом на них за спадкоємцем [PERSON], а отже позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed