Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON]\~ звернувся до Новобузького районного суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Новоодеська державна нотаріальна контора Миколаївської області, в якому просить встановити факт, що він вступив у фактичне користування та володіння земельною ділянкою площею 4,70 га яка розташована на території Новобузької міської ради Миколаївської області, після смерті [PERSON], яка мала місце 23 березня 2013 року, а крім того визнати за позивачем право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування заявлених вимог позивач у своєму позові зазначив, що після смерті [PERSON], відкрилася спадщина у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новобузької міської\~ ради Миколаївської області, розміром 4,70\~ га, яку спадкодавець на випадок своєї смерті заповів позивачеві. Однак, у встановлений законом строк до нотаріуса за оформленням спадкових справ на земельну ділянку він\~ не звернувся, оскільки\~\~ не знав про факт смерті 23.03.2013 року [PERSON]\~ [PERSON], з 12.01.2010 року за договором суборенди земельної ділянки позивач фактично використовує земельну ділянку спадкодавця [PERSON], а тому вважає себе таким, що фактично вступив в управління та володіння земельною ділянкою, про що просить винести рішення суд. Крім того, оскільки позивач вступив в управління та володіння майном, тому просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на спірну земельну ділянку Позивач [PERSON]\~ у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила її задовольнити . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти позовних вимог, вважав їх необґрунтованими, та просив залишити позов без задоволення. Крім того просив застосувати строк позовної давності, та відмовити також з підстав пропуска позивачем [PERSON] строку на звернення до суду із даним позовом, оскільки він про порушення свого права знав ще з часу смерті спадкодавця. Представник третьої особи Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області в судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника третьої особи. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, пояснення їх представників, допитавши свідка [PERSON] та дослідивши матеріали\~ справи, суд приходе такого висновку. Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю,\~ серії МК № 066492 від 12.07.2004 року, виданого на підставі розпорядження Новобузької РДА від 01.06.2004 року №574-р, громадину\~[PERSON] належала на праві приватної\~ власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новобузької міської ради Миколаївської області, розміром 4,70 гектарів (а.с.60). Дана земельна ділянка, відповідно до договору оренди землі від 21.08.2008 року укладена між [PERSON]\~ та\~ [PERSON],\~ перебувала в оренді останнього з 21.08.2018 року ( а.с. 08-10) 26 травня 2009 року [PERSON] було посвідчено заповіт в м.Новий Буг, приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу [PERSON] відповідно до якого вищезгадану земельну ділянку він заповів у власність позивачу по справі [PERSON]О.( а.с.7) З свідоцтва про смерть (копії) серії I-ФП № 173215, виданого Новосафронівською сільською радою Новоодеського району Миколаївської області 25.03.2013 року, вбачається, що [PERSON] помер\~ 23.03.2013 року в с.Новосафронівка,\~Новоодеського району Миколаївської області ( а.с.49). Як видно спадкової справи № 218/2013 заведеної Новоодеською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], яка мала місце 23.03.2013 року така заводилась за заявою [PERSON] (а.с.44-66). При зверненні 14.11.2014 року до Новобузької державної\~ нотаріальної контори Миколаївської області позивачу [PERSON], як спадкоємцю за заповітом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті заповідача [PERSON] у звязку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини, про що нотаріусом зазначено у відповідному розясненні. Однак рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 27.07.2015 року, яке набрало законної сили і на час розгляду даної справи не змінене і не скасоване, у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини [PERSON] було відмовлено. Суд, критично відноситься до пояснень позивача [PERSON] та свідка [PERSON] про те, що земельна ділянка з січня місяця 2010 року перебувала у фактичному користуванні позивача оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, крім того спростовуються рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 27.07.2015 року. У судовому засіданні при розгляді питання про поновлення [PERSON] строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, було встановлено, що про існування даного заповіту позивачу [PERSON] було відомо ще за життя спадкодавця. Свідок показав, що [PERSON]П неодноразово брав у нього гроші в борг по 3000,00- 5000,00 грн. А коли він попросив в борг значно більшу суму 15000,00 грн свідок запропонував йому з таким проханням звернутися до сина, позивача по справі. Невдовзі після цієї розмови [PERSON] зателефонував свідку [PERSON] та повідомив, що він склав заповіт, яким заповів свою земельну ділянку на випадок своєї смерті [PERSON] Позивач по справі [PERSON], в судовому засіданні також пояснював, що про існування вищезгаданого заповіту йому повідомив його батько [PERSON] Отже, ще за життя [PERSON] позивачу по справі було відомо про наявність у нього, в разі смерті [PERSON],\~ права спадкування за заповітом земельної ділянки, яка належала [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю,\~ серії МК № 066492 від 12.07.2004 року. До того ж, дана земельна ділянка перебувала в оренді у батька позивача [PERSON], який\~ мав обовязок відповідно до договору оренди щороку, до 01 грудня виплачувати [PERSON] орендну плату, в т.ч. і за 2013 рік, коли помер спадкодавець. ( а.с.62-63). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд також критично ставиться і до договору суборенди земельної ділянки від 12.01.2010 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. 12 січня 2010 року [PERSON] укладає договір суборенди з [PERSON], але право [PERSON] відповідно до договору оренди не передбачає укладення договору суборенди без згоди орендодавця. Позивач по справі не надав доказів належних та допустимих, що така згода запрошувалась у орендодавця і відповідь на неї протягом місяця не надійшла. Лише поснив, що можливість передачі в суборенду земельної ділянки ніби - то усно обговорювалась із [PERSON], а при таких обставинах даний правочин є недійсним в розумінні ст..215 ч.2 ЦК України. Відповідно до ч.1, 5 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. І хоча між [PERSON] та позивачем [PERSON] був підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки, однак доказів того, що саме позивач по справі обробляв її та ніс будь-які витрати на її утримання, суду не надано. Оцінюючи розписку від 26.05.2009 року про отримання [PERSON] орендної плати в сумі 15000,00 грн та копії квитанцій про сплату податку на доходи від оренди земельних паїв, суд зазначає, що вони підтверджують лише те, що між [PERSON] та [PERSON] були правовідносини із приводу оренди спірної земельної ділянки, однак жодним чином не підтверджують факт користування земельною ділянкою саме позивачем [PERSON] \~В силу вимог ч. 3 ст.10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з цим, позивач [PERSON] не надав суду жодних переконливих доказів, які б підтверджували факт користування ним спірною земельною ділянкою на момент смерті [PERSON], тому суд приймає рішення про відмову у задоволенні даної позовної вимоги. Крім того, суд вважає за необхідне також відмовити і у задоволенні вимоги про визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку, оскільки дана вимога є похідною від вимоги про встановлення факту вступу в управління та володіння спадковим майном. При цьому, суд відмовляє у задоволені позову [PERSON] по суті заявлених ним вимог, а тому залишення позову у такому разі без задоволення ще й з підстав спливу строків позовної давності, навіть якщо б такі підстави і мали місце, є беззмістовним.\~\~\~\~ В силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у звязку з розглядом справи, слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed