Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою у сумі 125 000 грн., 3 % річних в розмірі 1458 грн. 90 коп. та суми інфляційних нарахувань у розмірі 7 250 грн., що разом складає 133 708 грн. 90 коп., та судових витрат у сумі 1 337, 09 грн., посилаючись на те, що 17 серпня 2018 року [PERSON] отримав від нього позику у сумі 125 000 грн., зобов`язавшись повернути її в строк до 12 вересня 2018 року. Факт передачі коштів підтверджується розпискою. Однак, у відповідач відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов`язання передбачені договором, ігнорує його заяви щодо повернення суми позики. Станом на 01 лютого 2019 року сума неповернутої позики складає 125 000 грн., 3 % річних за період з 13.09.2018 року по 01.02.2019 року складає 1 458, 90 грн., сума інфляційних нарахувань за період з 13.09.2018 року по 01.02.2019 року становить 7 250, 00 грн. З цих підстав звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 14 лютого 2019 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено (а.с.16-17). Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.23-24). У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, останній до суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.41). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.30, 40). Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 серпня 2018 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] передоплату у сумі 125 000 грн. , які зобов`язався повернути протягом 25 днів, тобто до 12 вересня 2018 року, що підтверджується оригіналом розписки (а.с.42). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що сторони уклали договір позики, зобов`язання за яким позивач виконав, передавши відповідачу грошові кошти у вигляді позики у сумі 125 000 грн., а останній кошти позивачу до 12 вересня 2018 року не повернув, а також те, що проведений позивачем розрахунок 3 % річних за користування грошовими коштами [PERSON] сумі 1 458, 90 грн. та інфляційних втрат у сумі 7 250 грн. є вірним (а.с.4), суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1 337 грн. 09 коп. (а.с.1).

Outcome: approved