Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що 02.03.2007 він зареєстрував з відповідачем шлюб, в якому мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із відповідачем. Протягом останніх трьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, внаслідок чого у травні 2019 року вони припинили шлюбно-сімейні відносини та стали мешкати окремо одне від одного. Підставою для розірвання шлюбу стало відсутність між ними спільних інтересів та взаєморозуміння, наявність різних поглядів на життя, втрата почуття любові та поваги, внаслідок чого між ними постійно виникали сварки, свідком яких були їх діти. Вважаючи примирення та збереження сім`ї неможливим, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Сторони до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. При цьому позивач вказав, що він наполягає на позові, а відповідач - що вона не заперечує проти розірвання шлюбу Згідно з ухвалою судді від 29.07.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом на підставі свідоцтв про шлюб та народжень дітей встановлено, що 02.03.2007 сторони зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 227, в якому [INFO] народилась донька [PERSON] та [INFO] - син [PERSON] , які проживають разом з матір`ю (а.с.6-8). Частиною 1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України встановлена основна засада, на якій ґрунтується шлюб, а саме: вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною четвертою ст.4 СК України закріплено та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався понад рік тому, примирення сторони вважають неможливим, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам та суперечило б моральним засадам суспільства,, тому їх шлюб підлягає розірванню. Спір майнового характеру сторонами не заявлений, місце проживання дітей та питання їх матеріального забезпечення визначено сторонами самостійно. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не заявила про відновлення її дошлюбного прізвища. Понесені позивачем судові витрати останній просить покласти на себе. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved