Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Марганецького міського суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності, а саме будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], так як відповідач відмовляється від добровільного позасудового розділу. Просить суд визнати за ним право власності на ? частину будинку, розташованого за адресою [ADDRESS]. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, в подальшому надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти поділу будинку не заперечували, в подальшому надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 21 квітня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER]. Відповідно до рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу сторонами було придбано будинок, який розташований за адресою [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 серпня 2013 року (а.с.4). Право власності на вищевказаний будинок зареєстровано за відповідачкою, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 28180400 від 30.11.2010 року (а.с.49). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини та самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1, 2 ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділити спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо неподільні речі не можуть бути реально поділенні між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи вищевикладене та той факт, що відповідач проти задоволення позову не заперечує, суд вважає за можливе задовольнити позов. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229,40 грн.. На підставі наведеного,

Outcome: approved