Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у сумі 25062 грн. 50 коп., три відсотки річних від суми заборгованості у сумі 7500 грн. 00 коп., враховуючи індекс інфляції за червень 2015 року у сумі 100 грн., а всього 32662 грн. 50 коп., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 22 травня 2012 року між ним та відповідачем укладено договір, відповідно якого відповідач взяв у нього грошові кошти у сумі 25000 гривень, про що було складену розписку. Строком настання обвязку повернення грошових коштів визначено 31 травня 2015 року. До теперішнього часу борг не повернутий, у звязку з чим відповідач просить стягнути з відповідача індекс інфляції, три відсотки річних, проценти за користування грошима у загальній сумі 32662 грн. 50 коп. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився у судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], 22.05.2015 року, позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 25000 гривень, про що була укладена відповідна розписка. Зазначену вище суму позичальник зобовязувався повернути в строк до 31.05.2013 року. До теперішнього часу відповідач не повернув позивачу зазначену суму, не надав суду належних та допустимих доказів про виконання грошового зобовязання. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам договору, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до ст. 1047 ЦК, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позивальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором, тобто відповідач мав повернути суму позики до 31.05.2015 року, як було обумовлено у договорі. Згідно з вимогами ст.1050 ЦПК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України, боржник, якій прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З 04.03.2015 року облікова ставка НБУ становить 30% річних, що підтверджується Постановою НБУ від 02.03.2015 року №154. Суд задовольняє позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних у межах заявлених позовних вимогах, про стягнення інфляційних витрат, а також процентів за користування грошима на загальну суму. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 326 грн. 63 коп., що підтверджується відповідною квитанцією. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Судовий збір в справі визначаються судом виходячи з положень ст. 88 ЦПК України із Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року із змінами, а саме з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1% від розміру задоволених вимог Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 366 грн. 37 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved