Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень від 03.08.2018 року (т. 1 а.с.124-129) просив суд: -визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20 липня 2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], правонаступниками якого є [PERSON], [PERSON] на підвальне приміщення, загальною площею 450 кв.м, що розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Єврейська, 10 (десять) та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна підвальне приміщення, загальною площею 450 кв.м, що розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Єврейська, 10 (десять). -витребувати від [PERSON] підвальне приміщення, площею 40,1, що входить до загальної площі 450 кв.м., яке розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Єврейська, 10 (десять); та передати зазначене приміщення власнику [PERSON]; -усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом виселення [PERSON] з підвального приміщення, площею 40,1, що входить до загальної площі 450 кв.м., яке розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Єврейська, 10 (десять). Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що спірне приміщення незаконно вибуло з власності [PERSON], попереднього власника належного позивачу приміщення, а тому укладання спірного договору купівлі-продажу між відповідачами, [PERSON] та [PERSON] порушено публічний порядок, що є підставою для визнання даного договору купівлі-продажу недійсним. Рішення, на підставі якого [PERSON] отримав у власність спірне нерухоме майно, що є предметом оскарження\~\~скасовано,\~\~а тому правові підстави, відповідно до яких відповідач [PERSON] набув право відчужувати спірне майно, відсутні. Неодноразовий перепродаж спірного майна, який не був пов'язаний з фактичним та юридичним припиненням володіння попереднього продавця та вступом у володіння кожного наступного набувача, не може бути підставою для припинення права власності [PERSON] на спірне майно та виникнення права власності у інших осіб. Умовою дійсності будь-якого правочину за вимогами статті 203\~ЦК України є повна відповідність між волею сторін та їх волевиявленням, що спрямовані на досягнення реального правового та фактичного результату, тобто реальних правових наслідків, за умови повної відповідності умов правочину вимогам чинного законодавства. Таким чином, як власник спірного майна, площею 40,1 кв.м, позивач вважає, що має право вимагати повернення від добросовісного набувача\~[PERSON] спірного приміщення підвалу, розташованого за адресою:м.Одеса, вул.Єврейська, 10 у власність, за правилами ст. 388 ЦК України. Крім того, враховуючи те, що [PERSON], чинить позивачу перешкоди в користуванні власністю, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, останній вимагає усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення. 29.01.2018 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано відзив на позов, в якому заявлені позивачем вимоги не визнано з тих підстав, що [PERSON] на думку відповідача не довів того факту, що належне йому приміщення входить до складу належного [PERSON] та виявив необачність покупця при придбанні спірного обєкта нерухомого майна і станом на момент укладення спірного правочину не був власником належного йому на теперішній час приміщення. (т. 1 а.с.51-53) 29.01.2018\~року представником відповідача [PERSON] адвокатом [PERSON] подано відзив на позов, в якому заявлені позивачем вимоги не визнано з тих підстав, що доводи позивача про вибуття з законного володіння власника приміщення площею 40,1 кв.м. за рішенням Приморського районного суду від 26.04.2006 року є хибними; [PERSON] набув право власності на законних підставах і у продовж чотирьох років жодна особа не заявляла про порушення їх прав; позивачем не надано доказів того, що [PERSON] при укладанні договору купівлі-продажу, належного йому приміщення діяв не добросовісно; у позивача відсутнє право на звернення до суду та порушено строки позовної давності; також на думку відповідача позивачем не доведено того факту, що належне йому приміщення входить до складу приміщення належного [PERSON] (т. 1 а.с.61-67). З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і відзиви на позов, вислухавши пояснення сторін, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нежилі приміщення підвалу №511 від 03.02.2005 року (розпорядження Приморської РДА ОМР №4845 від 29.12.2004) та витягу про реєстрацію права власності №6647411 від 02.03.2005 року вказане приміщення належало територіальній громаді міста [PERSON], в особі Одеської міської ради (т. 1 а.с.158-160). У подальшому з [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9710905 від 31.01.2006 року та рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 жовтня 2005 року по справі №11637, вбачається, що [PERSON] набув право власності на обєкт нерухомого майна нежитлове приміщення підвалу №511, розташований за адресою: м.Одеса, вул.Єврейська, 10 (т. 1 а.с. 161-162). Відповідно до змісту рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 жовтня 2005 року по справі №11637 вказане приміщення [PERSON] купив у територіальної громади м.Одеси, в особі Одеської міської ради. Позивач [PERSON] є власником нежитлового приміщення підвалу номер 511, загальною площею 40,1 кв.м., що розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Єврейська, 10 на підставі Договору купівлі-продажу від 25 лютого 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], в інтересах якого діяла [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №261.\~Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 13543523 (т. 1 а.с. 13-15, 16) З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26 квітня 2006 року по справі №2-5685/2006, зареєстрованого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 12 липня 2006 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим №15363329 у [PERSON] виникло право власності на обєкт нерухомого майна, розташований за адресою: м.Одеса, вул.Єврейська, 10 нежитлове приміщення підвалу, площею 450 кв.м. (т. 1 а.с. 110-112, 176, 177-178) Після чого, даний обєкт нерухомого майна неодноразово відчужувався, а саме: 20 липня 2006 року за договором купівлі-продажу [PERSON] продав, а [PERSON] купив обєкт нерухомого майна підвальне приміщення, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Єврейська, 10, загальною площею 450 кв.м. Зазначений договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 633. (т. 1 а.с. 174-175) 04 серпня 2006 року за договором купівлі-продажу [PERSON] продав, а [PERSON] купила обєкт нерухомого майна підвальне приміщення, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Єврейська, 10, загальною площею 450 кв.м.. Зазначений договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 763. (т. 1 а.с. 184-185) 12 жовтня 2006 року за договором купівлі-продажу [PERSON] продала, а [PERSON] купив обєкт нерухомого майна підвальне приміщення, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Єврейська, 10, загальною площею 450 кв.м.. Зазначений договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1294. (т. 1 а.с. 194-195) 16 лютого 2013 року за договором купівлі-продажу [PERSON] продав, а [PERSON] купив обєкт нерухомого майна підвальне приміщення, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Єврейська, 10, загальною площею 450 кв.м. Зазначений договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 783. (т. 1 а.с. 78, 207, 227) Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року по справі 22-ц/5195/11 рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26 квітня 2006 року по справі №2-5685/2006 скасоване, у задоволенні позову відмовлено, з підстав того, що спірне приміщення, площею 450 кв.м. є загальною спільною власністю мешканців будинку, які в свою чергу згоду на відчуження даного обєкту не надавали. (т. 1 а.с. 113-114) З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи №2-5685/2006 вбачається, наступне: Згідно пояснень завідувача державної нотаріальної контори [PERSON] по справі №22ц-5195/11 від 26.07.2011 року у провадженні Другої одеської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа №1350/2007 до майна померлого 22.10.2007 року [PERSON]. За цією спадковою справою спадкоємцями майна померлого були [PERSON] та [PERSON] (а.с.76, справи №2-5685/2006) Відповідно до заяв, поданих [PERSON] та [PERSON] до Апеляційного суду Одеської області 11.04.2011 року визнано факт порушення права апелянта при ухваленні рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26 квітня 2006 року. (а.с.116-123, справи №2-5685/2006) Із досліджених судом матеріалів вбачається, що підвальне приміщення № 511 належне позивачу і підвальне приміщення №502 (належне [PERSON]Д.) входять до складу приміщення, загальною площею 450 кв.м., що на даний час належать [PERSON] Таким чином, суд дійшов висновку, що належне позивачу [PERSON] нежитлове приміщення підвалу номер 511, загальною площею 40,1 кв.м., що розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Єврейська, 10 входить до складу належного [PERSON] спірного нежитлового приміщення підвалу, площею 450 кв.м., розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Єврейська, 10, що в свою чергу спростовує доводи представників відповідачеві [PERSON] та [PERSON] про недоведеність вказаного факту. Відповідно до вимог ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1\~ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2\~даної статті визначено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог статті 228\~ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суд України, пункт 18 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані\~\~на незаконне відчуження\~або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами,\~\~правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо. Відповідно до статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, суд дійшов висновку, що, відчуження вищевказаного приміщення на користь [PERSON] відбулось на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26 квітня 2006 року, яке скасовано та у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року по справі №22-ц/5195/11, тому спірне приміщення незаконно вибуло з власності [PERSON], у звязку з чим укладання спірного договору купівлі-продажу між відповідачами, [PERSON] та [PERSON] порушено публічний порядок, що є підставою для визнання даного договору купівлі-продажу недійсним.\~\~\~\~\~\~\~\~ Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26 квітня 2006 року, на підставі якого [PERSON] отримав у власність спірне нерухоме майно, що є предметом оскарження\~\~скасовано,\~\~а тому правові підстави, відповідно до яких відповідач [PERSON] набув право відчужувати спірне майно, відсутні. Неодноразовий перепродаж спірного майна, який не був пов'язаний з фактичним та юридичним припиненням володіння попереднього продавця та вступом у володіння кожного наступного набувача, не може бути підставою для припинення права власності [PERSON] на спірне майно та виникнення права власності у інших осіб. Умовою дійсності будь-якого правочину за вимогами статті 203\~ЦК України є повна відповідність між волею сторін та їх волевиявленням, що спрямовані на досягнення реального правового та фактичного результату, тобто реальних правових наслідків, за умови повної відповідності умов правочину вимогам чинного законодавства. Недотримання відповідачами вимог статті 203 ЦК України,\~\~з урахуванням статті 215 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановленні статтею 203 ЦК України, дають суду підстави вважати, що укладений між\~[PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу від 20 липня 2006 року є\~недійсним. Відповідно до ст.330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яке не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст.388 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати майно добросовісного набувача у випадку, якщо воно вибуло з володіння власника не з його волі, іншим шляхом. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляд цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1 ст.\~388\~ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1. було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2. було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3. вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом цієї норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.\~\~ На вказані обставини звертає увагу в правовому висновку Верховний Суд України у спорі про витребування власником майна від добросовісного набувача, відповідно до якого за змістом ст.\~388\~ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Позицією Верховного суду України від 24.11.2008 року встановлено наступне якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON], як власник спірного майна, площею 40,1 кв.м, має право вимагати повернення від добросовісного набувача\~[PERSON] спірного приміщення підвалу, розташованого за адресою:м.Одеса, вул.Єврейська, 10 у власність, за правилами ст. 388 ЦК України. Судом також встановлено, що 11 листопада 2017 року [PERSON] стало відомо, про порушення його права, як власника спірного обєкта нерухомого майна, коли при спробі увійти до належного йому підвального приміщення було виявлено, що його зайнято [PERSON], що підтверджується матеріалами ЖЕО 51566. Відповідно до вимог\~статті 319\~ЦП України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено статею 391 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо усунення відповідачем [PERSON], перешкод в користуванні власністю, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, шляхом виселення. Судом встановлено, що порушення права власності позивачу [PERSON] стало відомо 11.11.2017 року, у звязку з чим, передбачений ст.257 ЦК України строк позовної давності щодо предявлення зазначеного позову не пропущено. На підставі викладеного та

Outcome: approved