Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області із уточненою заявою про встановлення факту прийняття спадщини, в обґрунтування якої зазначив, що він є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частки домоволодіння [ADDRESS] , яку він прийняв. Ѕ частки вказаного домоволодіння належало його батькові [PERSON] , який 12.10.2000 року подарував йому. Раніше його батьки в 1995 році оформили на його ім`я заповіт і у нього не було ніяких сумнівів, що спірний будинок належить йому в цілому, оскільки на момент їх смерті він проживав разом із батьками і вважав, що фактично прийняв спадщину, вступив в управління та володіння зазначеним будинком, так як і за життя батьків він оплачував і по теперішній час оплачує всі комунальні послуги, робить поточний ремонт і все необхідно щоб підтримувати належний стан будинку. У вказаному будинку він був зареєстрований з 1963 р., а після створення сім`ї зареєструвався за іншою адресою по [ADDRESS] . У 1990 році він переїхав знов до будинку батьків та залишався там проживати до смерті матері хоча і був зареєстрований за іншою адресою О 2001 році він знову зареєструвався у спірному будинку і по теперішній час там проживає. Заявник є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом. Разом з цим, о 2020 року при зверненні до нотаріуса з питання видачі йому свідоцтва про право на спадщину після смерті матері йому було відмовлено у відкритті спадкової справи, оскільки пропущено строк подання заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з тим, що спадщина була прийнята заявником одразу після смерті матері, то повинні застосовуватися норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. За таких підстав, заявник був вимушений звернутися до суду та просив встановити факт вступу ним в управляння майном, а саме Ѕ часткою будинку [ADDRESS] після смерті матері - [PERSON] . Позивач в судовому засіданні приймав участь через свого представника [PERSON] , який в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. В подальшому від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, просив заявлені вимоги задовольнити. Відповідач повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи належним чином свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є дружиною позивача [PERSON] , відповідно [PERSON] його свекров. Вона померла о 1995 році. На момент смерті разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проживали чоловік та вона з 1990 року коли мати чоловіка захворіла на рак легенів. Вони разом із чоловіком доглядали хвору свекров. Комунальні послуги сплачував її чоловік повність. Вони робили ремонт у будинку, міняли вікна, провели газ та інше. Вони і зараз мешкають у цьому будинку та зареєстровані в ньому. Батько чоловіка теж помер, за життя він подарував свою частку будинку чоловіку. Чоловік вступив у права володіння у вказаному будинку. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що є сусідом померлої [PERSON] та [PERSON] з яким знайомий з народження. Деякий час [PERSON] проживав по вул.. Апатова , але це було дуже давно. [PERSON] це мати [PERSON] , вона померла о 1995 році. [PERSON] постійно проживав зі своєю матір`ю приблизно з 1991 р. після того як остання захворіла. Він неодноразово був у будинку [ADDRESS] де проживала сім`я [PERSON] по даний час. Він допомагав [PERSON] будувати гараж та прибудову. Батько [PERSON] проживав окремо він них та вже помер. Він завжди вважав [PERSON] господарем будинку [ADDRESS] . Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про таке. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; становлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.04.1954 року батьками [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.5 об. ст.). Згідно реєстраційного свідоцтва зареєстрованого БТІ 25.05.1981 року за [ADDRESS] належав [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частки кожному на підставі рішення Приморського народного суду від 06.05.1981 р. ( а.с.14). Згідно договору дарування частини житлового будинку від 12.10.2000 року посвідченого приватним нотаріусом Скалун Л.М. та зареєстрованого в Маріупольському БТІ за №30244 від 06.11.2000 р. [PERSON] подарував [PERSON] належну йому Ѕ частку будинку [ADDRESS] ( а.с.9). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.11.1995 року [PERSON] померла [INFO] у м. Маріуполі Донецької області. (а.с. 5). За життя [PERSON] склала заповіт 07.09.1995 року, реєстровий №1-3578, яким зробила розпорядження на випадок своєї смерті та яким заповідало все,що їй належатиме за законом своєму синові [PERSON] ( а.с.8). З паспорту позивача вбачається, що він з 21.08.2001 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 4). Опитані свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили обставини спільного проживання [PERSON] разом із своєю матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] на протязі п`яти років до моменту смерті [PERSON] яка померла [INFO] , під час спільного проживання [PERSON] утримував вказаний будинок, а після смерті матері продовжувала користуватися будинком, підтримувати його у належному стані. У відповідності до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 Прикінцевих та Перехідних положеньЦивільного кодексу України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті першому Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного Кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Цивільним Кодексом України. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , правовідносини в даному випадку регулюються Цивільним Кодексом УРСР в редакції від 18 липня 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 529, 530,531 Цивільного Кодексу УРСР до кола спадкоємців входять діти, подружжя, батьки, брати, сестри, дід, бабка та утриманці. [PERSON] є спадкоємцем на спадщину, що відкрилася після смерті її матері [PERSON] . Згідно письмових роз`яснень приватного нотаріуса Бодягіної І.І. від 06.10.2020 р. №342/01-16 заявнику [PERSON] , роз`яснено, що оскільки ним пропущено шестимісячний строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] , заведення спадкової справи на підставі його заяви про прийняття спадщини не може бути вчинено (а.с. 10). З витягу із спадкового реєстру №63857206 від 10.03.2021 р. вбачається, що у спадковому реєстрі інформація щодо заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] відсутня( а.с. 45). Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач після смерті матері фактично вступила в управління та володіння спадковим майном - Ѕ часткою житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , Ѕ частка якого належить йому на праві власності, то суд приходить до висновку, що вимоги про встановлення факту вступу в управління даною часткою спадкового будинку, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved