Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, вказавши в позові, що згідно із розписки, [PERSON] , 20.09.2011 року отримала в борг від [PERSON] 2300,00 євро на роботи по продовженню робіт стосовно будинку. Розписка написана на італійській мові та перекладена на українську. 21.09.2010 року [PERSON] у присутності свідка [PERSON] , отримала у [PERSON] гроші в сумі 5 (п`ять) тисяч Євро і зобов`язується повернути вказану суму в жовтні 2011 року. Відповідачка протягом тривалого часу не виконує взяті на себе зобов`язання та грошові кошти не повернула. Наявність у позивача боргової розписки підтверджує укладення договору позики між сторонами та прийняття кожним із них відповідних зобов`язань, а також факт передачі грошової суми позичальнику. На сьогоднішній день відповідач заборгувала позивачу 2300,00 (дві тисячі триста) євро, підтверджується письмовою розпискою від 20.09.2011 року що еквівалентно 76694,88 тис. грн. по офіційному курсу НБУ євро по відношенню до гривні станом на 21.09.2020 рік становить 33,3456 за 1 євро. Крім цього відповідач заборгувала позивачу 5 000 (п`ять) тисяч Євро підтверджується письмовою розпискою від 21.09.2010 року що еквівалентно 166 728 по офіційному курсу НБУ євро по відношенню до гривні станом на 21.09.2020 рік становить 33,3456 за 1 євро. В добровільному порядку відповідач борг не повертає, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого права. Відповідач зі свого боку вже протягом тривалого часу но різному ігнорує свої зобов`язання та відмовляється їх виконувати, чим грубо порушує законодавство України. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 76 694,88 грн., що еквівалентно 2 300,00 євро, відсотки у сумі 94 859,23 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 166728,00 грн., що еквівалентно 5 000,00 євро, 3% відсотки річних у сумі 45 075,08 грн. 23 грудня 2020 року [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] направив до суду позовну заяву в новій редакції в якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 76 694,88 грн., що еквівалентно 2 300,00 євро, відсотки у сумі 94 859,23 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 166 728,00 грн., що еквівалентно 5 000,00 євро, 3% відсотки річних у сумі 45 075,08 грн. 15 березня 2021 року [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що заявлені вимоги не обґрунтовані, оскільки [PERSON] повернула позичені кошти позивачу, окрім того, була підписана лише одна розписка від 21 вересня 2010 року про отримання коштів, а саме в сумі 5000 євро, в якій є зобов`язання повернути кошти. Лист в якому міститься сума 2300 євро була написаний тому, що того дня [PERSON] повернула позивачу частину коштів в сумі 2700 євро, тобто їй залишилося повернути ще 2300 євро, про що був вказаний відповідний лист. Окрім того в даному листі від 20 вересня 2011 року відсутні будь-які зобов`язання по поверненню коштів. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному розмірі. 26 березня 2021 року [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] направив до суду письмові пояснення, в якому заперечував проти обставин, які викладені у відзиві на позовну заяву, просив суд позов задовольнити в повному розмірі. 09 квітня 2021 року [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] направив до суду заяву про застосування строку позовної давності, а саме відносно позовної вимоги про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 166 728,00 грн., що еквівалентно 5 000,00 євро, 3% відсотки річних у сумі 45 075,08 грн. Оскільки розписка була дана 21 вересня 2010 року, трьох річний строк позовної давності сплив. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явився, його представник [PERSON] підтвердив обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилався на його безпідставність та просив суд застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Як вбачається з розписки (складеної на російській мові) від 21 вересня 2010 року відповідачка [PERSON] отримала кошти в розмірі 5000 (п`ять тисяч) євро і зобов`язувалася повернути весь борг до жовтня 2011 року. Згідно заяви від 20 вересня 2011 року (написаної італійською мовою, переклад якої здійснено на українську мову) відповідачка [PERSON] отримала кошти в розмірі 2300 (дві тисячі триста) євро в борг. Жодних вказівок про повернення даного боргу в документі не зазначено. Більш того, документ містить ніким не застережені виправлення та дописи, що кардинально змінюють його суть. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованість за договором позики у сумі 76 694,88 грн., що еквівалентно 2 300,00 євро, відсотки у сумі 94 859,23 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15 та у Постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року № 524/4946/16. Дослідивши наданий суду документ від 20 вересня 2011 року, суд приходить до висновку, що з його змісту не встановлено обов`язку [PERSON] повернути грошові кошти [PERSON] . Більш того, документ містить ніким не застережені виправлення та дописи, що кардинально змінюють його суть. З огляду на викладене, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами,

Outcome: dismissed