Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м.Києві. На даний час [PERSON] є студенткою Київського національного торгівельно-економічного університету, факультет обліку, аудиту та інформаційних систем, навчається на денній формі, і тому не має змоги працювати. Однак, на даний час позивач не може сам покривати всі витрати пов`язані з навчанням та утриманням доньки. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , яка продовжує навчання у розмірі 1/4частини всіх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.11.2018 провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14.12.2018 справу призначено в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях заперечувала проти позовних вимог, зазначаючи, що відповідачка проживає та працює в Криму, підтримувати зв`язок з дочкою не має можливості, оскільки дочка не відповідає на телефоні дзвінки та не бажає зустрічатися. Крім того, зазначила, що відповідачка отримує мінімальну заробітну плату та перераховує аліменти позивачу на утримання молодшого сина. Третя особа - [PERSON] в судових засідання не заперечувала проти обґрунтувань та доказів які зазначені у позові, просила суд задовольнити в повному обсязі. Пояснювала, що батько один виховує та утримає як її так і молодшого брата, і вважає, що мати має змогу надавати допомогу. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вислухавши учасників справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві. [PERSON] є студенткою Київського національного торгівельно-економічного університету, факультет обліку, аудиту та інформаційних систем, навчається на денній формі Згідно договору про навчання №4532д/6к-2017 від 11.09.2017 між Київським національним торговельно-економічним університетом в особі проректора університету [PERSON] та [PERSON] , загальна вартість освітньої послуги становить 64 290,00грн. Судом установлено, що дочка проживає разом з батьком. Позивач самостійно виплачує кошти за навчання дочки. Крім того, батько один несе витрати по утриманню дочки, тому не має достатніх коштів для повного забезпечення на життєдіяльності пов`язані з навчанням. За змістом статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (стаття 200 СК України). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»):1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми сином, дочкою. Судом установлено та не заперечувалось учасниками справи, відповідачка [PERSON] знала про намір дочки навчатися саме в Київському національному торгівельно-економічному університеті на платній основі, відповідно до договору №4532д/б-2017 від 11.09.20017 та надала свою згоду на навчання. Суду не надано довідку про доходи сторін, однак в судовому засіданні позивач та представник відповідача підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] працюють та отримують доходи від своєї праці в розмірі мінімальної заробітної плати. Також судом установлено, що відповідачка [PERSON] сплачує щомісяця аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , про що не заперечувалось учасниками справи. Враховуючи вимоги вказаних норм права, суд дійшов висновку, що повнолітня [PERSON] , яка є дочкою сторін у справі, продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, що відповідає ст.199 СК України, а тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення аліментів . Однак у зв`язку з установленими обставина що відповідач щомісячно сплачує аліменти на утримання сина, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідачки аліментів в розмірі 1/5 частини від всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно до закінчення навчання, але не більше як до досягнення дочкою 23 років, починаючи з 16.11.2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,80грн. Згідно із ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial