Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Першої вінницької державної нотаріальної контори, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності та просив встановити факт прийняття [PERSON] ([INFO], РНОКПП [NUMBER]) спадщини після померлої 06.11.2013 року [PERSON] в розмірі обовязкової частки 1/6 частки спадкового майна, зокрема 1/6 частки від 41/120 частки у праві власності на домоволодіння за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, № 100; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії та номер 2-1062, видане на імя [PERSON] 29.05.2014 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] після померлої 06.11.2013 року [PERSON] на 41/120 частку у праві власності на домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, № 100, в частині обовязкової частки [PERSON] в розмірі 1/6 частки спадкового майна та обовязкової частки [PERSON] в розмірі 1/6 частки спадкового майна; визнати за [PERSON] право власності на ? частку у 41/120 частці в праві власності на домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, № 100, в тому числі 1/6 частку у 41/120 частці у праві власності на домоволодіння в порядку спадкування обовязкової частки у спадщини після померлої 06.11.2013 року [PERSON] та 1/12 частки у 41/120 частці в праві власності на домоволодіння в порядку спадкування після померлого 22.07.2017 року [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину було порушено права позивача [PERSON] та [PERSON] на обовязкову частку у спадщині. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.09.2018 року було витребувано від Першої вінницької\~державної нотаріальної\~контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті 06.11.2013 року [PERSON]. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2018 року було забезпечено позов шляхом заборони Першій вінницькій\~державній нотаріальній\~конторі видавати свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], який помер 22 липня 2017 року (номер спадкової справи у спадковому реєстрі 61067527) до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 127/15970/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом у частині обовязкової частки у спадщині та визнання права власності. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2018 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на 41/120 частку домоволодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, буд. 100, яке належить на праві власності [PERSON] (м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, буд. 100; РНОКПП [NUMBER]) до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 127/15970/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом у частині обовязкової частки у спадщині та визнання права власності. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 51-52), та просила відмовити у його задоволенні, застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Першої вінницької державної нотаріальної контори у судове засідання не зявилася, однак до суду було подано заяву про розгляд справи у відсутність, при вирішенні спору поклалися на розсуд суду. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи № 1104/2013, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 06.11.2013 року померла спадкодавець [PERSON], про що 06.11.2013 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було зроблено відповідний актовий запис № 2935, що підтверджується повторним Свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 398772 від 06.02.2018 року (а.с.8). 22.07.2017 року помер спадкодавець [PERSON], про що 24.07.2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було зроблено відповідний актовий запис № 2093, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 384298 від 24.07.2017 року (а.с.21). Позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] ([PERSON], Половянова) [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується повторним Свідоцтвом про народження серії І-АМ № 278722 від 07.05.2014 року (а.с. 96), Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 07.05.2014 року № 00013845963, Записом акта про укладення шлюбу № 482 від 03.04.1974 року, Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 08.05.2014 року № 00013852240, Записом акта про одруження № 2275 від 21.09.1994 року (а.с. 98-102, 104-107). На день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 03.08.2017 року № 21802 та Довідкою про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи від 29.05.2014 року (а.с.9, 92). На день смерті [PERSON] був зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 03.08.2017 року № 21804 (а.с.22). Позивач [PERSON] з 30.10.1979 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 05.02.2018 року № 5358 (а.с.10) та довідкою комітету мікрорайону «Пятничани» від 20 жовтня 2017 року № 2554 (а.с.23). Крім того, як вбачається з довідки комітету мікрорайону «Пятничани» від 19 січня 2018 року № 100, згідно домової книги (відомості на 2013 рік) склад сімї [PERSON] за адресою (м. Вінниця, провул. О. Кобилянської, буд. 2) складав: [PERSON], [INFO] (батько), [PERSON], [INFO] (мати), [PERSON], [INFO] (дружина) (а.с. 11). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 1104/2013, позивач [PERSON] та [PERSON] від спадщини не відмовлялися, а тому є такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Отже, встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після померлої 06.11.2013 року [PERSON] в розмірі обовязкової частки 1/6 частки спадкового майна, зокрема 1/6 частки від 41/120 частки у праві власності на домоволодіння за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, № 100, у судовому порядку не є необхідним. 02.02.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], однак, як вбачається з відповіді Першої вінницької державної нотаріальної контори від 16.02.2018 року № 609/02-16, в Першій вінницькій державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 1104/2013 до майна померлої [PERSON], яка померла 06 листопада 2013 року, на підставі заяви [PERSON], яка повідомила, що крім неї інших спадкоємців, в тому числі осіб, які б мали право на обовязкову частку в спадщині, немає; при подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] також вказала, що осіб, які б мали право на обовязкову частку в спадщині, немає; на підставі цієї заяви державним нотаріусом на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на все спадкове майно (а.с. 17). Дійсно, 06.11.2000 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 5-3962 від імені [PERSON] було посвідчено Заповіт, згідно якого вона все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла дочці [PERSON] (а.с.94). 28.11.2013 року відповідач [PERSON] звернулася до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті 06.11.2013 року своєї матері [PERSON], у якій повідомила, що інших спадкоємців передбачених заповітом, які б мали право на обовязкову частку в спадщині та пережилого чоловіка у померлої немає, на підставі якої була заведена спадкова справа № 1104/2013 (а.с. 74-75). 29.05.2014 року відповідач [PERSON] звернулася до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті 06.11.2013 року своєї матері [PERSON], у якій повідомила, що інших спадкоємців, передбачених заповітом, осіб, які б мали право на обовязкову частку в спадщині, пережилого чоловіка, а також особи, з якою померла проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу, немає (а.с. 91). 29.05.2014 року на імя [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 2-1062, після померлої 06.11.2013 року [PERSON], на спадщину, яка складається з 41/120 частки житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш (Бєлінського), буд. 100 (а.с. 137-138). Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). [PERSON], [INFO], перебував із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, станом на 06.11.2013 року (день смерті дружини) досяг віку 90 років, а тому є непрацездатним вдівцем спадкодавця. Як вбачається з Посвідчення № 34304, виданого Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці, позивач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року № 1-рп/2014 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обовязкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця) в аспекті конституційного звернення положення\~частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України\~щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обовязкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Отже, позивач [PERSON] є непрацездатним сином спадкодавця. Таким чином, позивач [PERSON] та [PERSON] мали право на половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). В силу вимог ст. ст. 1261, 1267 ЦК України обовязкова частка позивача [PERSON] та [PERSON] становила по 1/6 частці у спадщині. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом; іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про\~право на\~спадщину прав\~інших осіб тощо. Оскільки видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину було порушено права позивача [PERSON] та [PERSON] на обовязкову частку у спадщині, то слід визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29.05.2014 року, посвідчене державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 2-1062, після померлої 06.11.2013 року [PERSON], видане на імя [PERSON] на спадщину, яка складається з 41/120 частки житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш (Бєлінського), 100, у частині обовязкової частки [PERSON] у розмірі 1/6 частки спадкового майна та обовязкової частки [PERSON] ([INFO], РНОКПП [NUMBER]), який помер 22 липня 2017 року, у розмірі 1/6 частки спадкового майна. Щодо застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне. Представником відповідача\~[PERSON]\~-\~[PERSON] було заявлено про застосування строку позовної давності та відмову у задоволенні позову, оскільки з часу смерті спадкодавця [PERSON] 06 листопада 2013 року та видачі оспорюваного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.05.2014 року сплив строк позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однак, про існування оспорюваного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.05.2014 року позивач [PERSON] дізнався лише у лютому 2018 року, що підтверджується повідомленням Першої вінницької державної нотаріальної контори від 16.02.2018 року № 609/02-16 (а.с. 147), а тому строк позовної давності не сплив. Що стосується позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на ? частку у 41/120 частці в праві власності на домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, № 100, в тому числі 1/6 частку у 41/120 частці у праві власності на домоволодіння в порядку спадкування обовязкової частки у спадщини після померлої 06.11.2013 року [PERSON] та 1/12 частки у 41/120 частці в праві власності на домоволодіння в порядку спадкування після померлого 22.07.2017 року [PERSON], то вона задоволенню не підлягає, оскільки доказів неможливості оформлення права на спадщину у позасудовому (нотаріальному) порядку суду не надано, тобто така вимога є передчасно заявленою. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 704,80 грн. судового збору, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial