Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем у них не склалося, вони мають різні погляди на сімейне життя, через що між ними виникають непорозуміння, вони припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, тому вважає, що подальше збереження сім'ї неможливе. У подальшому, а саме 21 листопада 2013 року, позивач уточнив позовні вимоги та просив також стягувати з відповідача аліменти на утримання їх спільного сина - [PERSON], оскільки добровільно забезпечувати дитину [PERSON] не бажає, участі у її вихованні не бере, тому просить стягувати з неї по 550 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач вказані вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач вдруге у судове засідання не з'явилась, хоча своєчасно була повідомлена про час і місце судового розгляду, заперечень проти позову не подала, про причини неявки суд не повідомила, а відтак, за згоди позивача, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду справи та ухвалення відповідного рішення, в порядку ч. 4 ст. 169, 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно 09 жовтня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 932. В даному шлюбі у сторін [INFO] народився син - [PERSON]. Дитина проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Дані підтверджуються копією довідки № 1162 від 19 листопада 2013 року, виданої ПП «Благоустрій». Між подружжям склалися неприязні відносини, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, тривалий час не ведуть спільне господарство та не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Саме тому вказаний шлюб слід розірвати. Згідно із вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У матеріалах справи відсутні документи, з яких би вбачалось, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обов'язків по утриманню дитини. Частина 2 статті 182 СК України передбачає, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом і присуджується у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. (ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України). За таких обставин, суд, враховуючи приписи ст. 182 СК України, пояснення позивача вважає, що позов і у цій частині підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір із позовної вимоги про стягнення аліментів, а за заявлення позовних вимог про розірвання шлюбу - в користь позивача.

Outcome: partial