Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» з 01.10.1983 року на підставі розпорядження №325/4 від 10.10.1983 року. 05.05.2010 року переведений водієм вантажного автомобілю ГАЗ-53 асенізаційний у відділ матеріальних ресурсів та транспорту, а згідно з наказом № 121/1 від 14.05.2013 року був звільнений за власним бажанням відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України. Оскільки на момент звільнення позивача відповідач згідно вимог діючого законодавства не розрахувався по заробітній платі, у зв'язку з чим виникла заборгованість, тому позивач просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 221 грн. 75 коп. за період: з вересня 2011 року по травень 2013 року; вихідну грошову допомогу у розмірі 6023 грн. 43 коп.; моральну шкоду - 2000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення аналогічні позовній заяві. Представник відповідача Олійник О.М. проти позову заперечував, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що заборгованість по розрахунку по заробітній платі з позивачем виникла внаслідок арешту всіх розрахункових рахунків відповідача згідно постанови відділу державної виконавчої служби ДМУЮ про арешт, а тому відповідно не може бути стягнуто, як моральна шкода у розмірі 2000 грн. так і вихідна допомога. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» з 01.10.1983 року на підставі розпорядження №325/4 від 10.10.1983 року. 05.05.2010 року переведений водієм вантажного автомобілю ГАЗ-53 асенізаційний у відділ матеріальних ресурсів та транспорту, а згідно з наказом № 121/1 від 14.05.2013 року був звільнений за власним бажанням відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України. Згідно вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні останнього до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно з ст.44 КЗпП України в разі порушення власником чи уповноваженого ним органу законодавства про працю, колективного чи трудового договору робітнику виплачується вихідна грошова допомога, у розмірі передбаченим колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. На момент звільнення [PERSON] відповідач не розрахувався по заробітній платі, у зв'язку з чим виникла заборгованість, тому суд вважає за можливе стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 221 грн. 75 коп. за період: з вересня 2011 року по травень 2013 року; вихідну грошову допомогу у розмірі 2681 грн. 91 коп.; моральну шкоду - 2000 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial