Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором позики, в сумі 130000грн., 3 % річних та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.10.2015 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого останній отримав грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які зобов'язався повернути до 01.06.2016 року. Факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачем у момент передачі йому всієї суми позики 27.10.2015 року. Однак в зазначений строк відповідач кошти не повернув. В зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в гривневому еквіваленті в розмірі 130000 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 6175 грн. та судові витрати. Позивач та його представник в судовому засіданні 07.05.2018 року позов підтримали, просили його задовольнити. В судове засідання 04.06.2018 року позивач не з'явився, від його представника надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Також представник позивача надав розрахунок суми судових витрат, які просив стягнути з відповідача. Відповідач в судовому засіданні 07.05.2018 року позовні вимоги визнав, пояснив, що дійсно взяв у позивача зазначену у розписці суму грошових коштів, однак на даний час не має можливості їх повернути у зв'язку зі складним матеріальним становищем. В судове засідання 04.06.2018 року відповідач не з'явився, надавши заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 27 жовтня 2015 року, відповідно до якого відповідач взяв в борг у позивача 5000 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача, в якій останній зобов'язався повернути вищевказану суму до 01.06.2016 року. До теперішнього часу свої зобов'язання відповідач не виконав. Статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому, позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 2 ст.1047 ЦК України зазначає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63 цс 13, яка, згідно зі ст.417 ЦПК України, є обов'язковою для усіх судів України, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно із ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення», розмір боргу в іноземній валюті визначається судом в національній валюті на час постановлення рішення суду. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України). Станом на 04.06.2018 року офіційний курс Національного банку України щодо долара США складає - 2611,3944 грн. за 100 доларів США, у зв`язку з чим, на дату постановлення судом рішення по даній справі борг за договором позики складає 130550 грн. (5000 доларів США*26,11) . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що суд не може вийти за межі позову, стягненню з відповідача підлягає заявлена в позові сума боргу, яка визнана відповідачем, в розмірі 130000 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 6175 грн. Крім того, представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме 1300 грн. судового збору за подання позову до суду, 320 грн. судового збору за подання заяви про вжиття заходів по забезпеченню позову, 320 грн. судового збору за подання заяви про витребування доказів, вартість проїзду позивача для участі в судовому засіданні з м.Одеса до м.Кодима в розмірі 141 грн. 30 коп., вартість проїзду представника позивача для участі в судовому засіданні з м.Одеса до м.Кодима в розмірі 101 грн. 10 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000, які складаються з 3000 грн. вартості консультації та підготовки до складення позовної заяви і заяв про забезпечення позову та витребування доказів і 4000 грн. за участь в судовому засіданні 07.05.2018 року. На підтвердження розміру сплаченого судового збору, позивачем надано квитанції №ПН1282 від 08.12.2017 року на суму 340 грн. та №ПН1243 від 08.12.2017 року на суму 1300 грн., тому позовні вимоги в частині стягнення судового збору підлягають частковому задоволенню. На підтвердження розміру витрат, пов'язаних із явкою до суду в судові засідання позивачем надано копії проїзних документів, зазначена вартість проїзду в яких відповідає заявленій в позові сумі. Що стосується стягнення суми, сплаченої позивачем за правову допомогу, то суд виходить з наступного. Статтею 30 ЗУ «Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ст.29 Правил адвокатської етики адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, кошти, необхідні для покриття витрат, повязаних з виконанням доручення. Витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним. Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду витяг з угоди про надання правової допомоги адвокатом [PERSON] від 11.09.2017р., додаткову угоду про надання правової допомоги від.11.09.2017 року, копію ордера адвоката, розрахунок вартості правової допомоги, наданої стороні адвокатом.\~\~ Однак, позивачем не надано жодних доказів фактичного підтвердження сплати ним буд-яких сум адвокату [PERSON], в зв'язку з чим, суд вважає за, що позов в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає. За змістом статей 12, 13, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial