Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в обґрунтування якого зазначив, що з 15 серпня 2015 року, перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №98. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач в своїй заяві зазначив, про те, що сімейне життя з відповідачем не склалося в зв`язку з тим, що у них різні погляди на спільне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, на підставі чого в сім`ї відбувались сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. З 01 вересня 2018 року фактично сімейні відносини з відповідачем припинилися, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є не можливим. Підстав для примирення не вбачає. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, а також змінити відповідачу прізвище набуте у зв`язку з реєстрацією шлюбу « [PERSON] » на дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Сторони у підготовче судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, строк для примирення сторони просили не надавати (а.с.18, 21). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 15 серпня 2015 року, між позивачем та відповідачем, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області зареєстровано шлюб, актовий запис №98 (а.с.11). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Як вбачається із позовної заяви, сімейне життя між позивачем і відповідачем не склалося в зв`язку з тим, що у них різні погляди на спільне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, на підставі чого в сім`ї відбувались сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. З 01 вересня 2018 року фактично сімейні відносини з відповідачем припинилися, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є не можливим. Позивач підстав для примирення не вбачає. Відповідач строк для примирення просить не надавати. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. У чинність ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. У чинність п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вимоги позивача щодо зміни відповідачу прізвища на « [PERSON] », задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України право на вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: partial