Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], в якому просить визнати недійсним договір дарування від 22.08.2011 року, укладений між ним та відповідачем, поновити його право власності на квартиру [ADDRESS] та анулювати реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON] Квартира [ADDRESS] належала позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.1996 року, посвідченого Харківською товарною біржею за реєстраційним номером Н4-136, зареєстрованого в КП «ХМ БТІ» 29.02.1996 року за реєстровим №П-3-9417. Позивач проживає разом з дружиною [PERSON] Дві доньки від першого шлюбу проживають за межами України та не можуть йому допомогти ні матеріально, ні фізично. В 2011 році позивач неодноразово переніс гіпертонічні кризи та знаходився на лікуванні з ішемічною хворобою серця, кардіосклерозом, атеросклерозом аорти, гіпертонією. Його дружина теж неодноразово знаходилась на лікуванні. Позивач був вимушений звернутись до своєї старшої сестри [PERSON] з проханням знайти людину, яка допоможе оформити майно його дочкам. Сестра запропонувала допомогу своєї племінниці - [PERSON], оскільки її подруга нотаріус. Вдома у сестри знаходилась нотаріус [PERSON], яка сказала, що допоможе. Нотаріус запропонувала позивачу оформити договір дарування на дітей. Позивач погодився та віддав їй всі документи на квартиру та гараж. Після цього позивач неодноразово зустрічався з нотаріусом в квартирі сестри, підписував якісь документи, надавав гроші на довідки. 22.08.2011 року він приїхав до сестри та йому сказали, що договір дарування підготовлений, однак в зв'язку з тим, що дочки знаходяться за межами України та не можуть підписати договір, він повинен бути укладений між ним та відповідачкою, що остання його родичка та у біді його не залишить, буде йому допомагати матеріально, а у випадку смерті поховає, а коли приїдуть його діти, вони по-родинному розберуться. Таким чином, довіряючи доводам сестри, а також в зв»язку з тим, що він витратив всі свої збереження на підготовку документів, він підписав договір дарування, не читаючи його та не перевіряючи змісту. Відповідач довгий час не приходила та не приносила документів. Коли позивач отримав копію договору від відповідача, він пішов до нотаріуса та з»ясував, що він подарував квартиру відповідачу. Позивач поїхав до відповідачки та сказав, що хоче розірвати договір, однак вона відмовилась. Він звернувся до прокуратури, міліції та адміністрації Президента. Однак йому в усній формі порекомендували звернутися до суду про визнання угоди недійсною. Спірна квартира є його власністю та він зареєстрований і проживає в ній, оплачує усі комунальні платежі. Квартира не передавалась відповідачу. Відповідач добровільно відмовляється розірвати договір тому він вимушений звернутись до суду. Позивач в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутністю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив застосувати строк позовної давності передбачений ст. 258 ЦК України та відмовити в задоволенні позову. Третя особа - ЧН ХМНО [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій проти позову заперечувала, посилаючись на те, що вказаний договір був посвідчений нею в межах нотаріальної контори. Зазначає, що позивачу неодноразово роз'яснювалась різниця між договором довічного утримання, заповідальним договором та договором дарування, однак позивач наполягав на укладенні договору дарування та запевняв, що він повністю розуміє значення своїх дій та правові наслідки. У присутності нотаріуса позивач не пред»являв жодних вимог або умов до обдарованого. Просила відмовити в задоволенні позову та застосувати строки позовної давності. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права з надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. В силу ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексом, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, що у справі. Доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, що у справі, виникає спір . Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що однокімнатна, ізольована квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 28.02.1996 року, посвідченого Харківської товарною біржею за реєстраційним номером Н4 - 136 , зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 29.02.1996 року за реєстровим номером П- 3 - 9417 . Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 22 серпня 2011 р. [PERSON] подарував [PERSON] спірну квартиру на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1919, який був зареєстрований [PERSON] в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 12.09.2011 року (а.с. 5). З довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 23 від 15.11.2013 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований позивач [PERSON] (а.с.10). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що у спірній квартирі проживає позивач [PERSON] з дружиною [PERSON], з якою він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 29.04.2006 року. Позивач продовжує користуватися квартирою, на його ім'я відкрито особовий рахунок, він за свої кошти оплачує квартплату та комунальні послуги. Дані обставини підтверджені квитанціями про оплату цих послуг за період з 2011 року по 2013 рік, долученими до позову і дослідженими оригіналами в судовому засіданні. Так само, даний факт не заперечувався представником відповідача, який в судовому засіданні підтвердив , що за бажанням позивача і за домовленістю з [PERSON] , він буде сплачувати квартирну плату сам. Із зазначеного вище, суд приходить до висновку, що дар, в даному випадку спірна квартира, не передавалася обдарованому, тобто відповідачці, і знаходиться в користуванні дарувальника. Судом встановлено, що позивачу 85 років і він страждає важкими хронічними захворюваннями. У справі є виписка Харківської міської клінічної лікарні № 8 про те, що з 03.08. по 10.08.2011 р., тобто за 12 днів до укладення договору дарування, [PERSON] перебував у терапевтичному відділенні лікарні з ішемічною хворобою серця, кардіосклерозом, атеросклерозом аорти та гіпертонією (а.с. 7). Його дружина, [PERSON], також страждає важкими хронічними захворюваннями і в період з 23.05.2011 року по 04.06.2011 р., а також з 09.06.2011 року по 20.06.2011 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом дисметаболічна (діабетична ) інсулінозалежна полінейропатія сенсо-моторно-вегетативна форма з тетрапарезом з акцентом в дистальних відділах кінцівок, порушенням акту ходьби. Дисциркуляторна гіпертонічна атеросклеротична діабетична енцефалопатія 2 степеню з вестибуло-атактіческім синдромом. Ревматоїдний артрит , активність 3 ст. , серопозитивний. На період укладання договору дарування потребував матеріальної, фізичної і моральної підтримки. Відповідачка [PERSON] є його далекою родичкою і працює лікарем, він був від неї залежний, тому важкі обставини в його сім'ї вплинули на те, що позивач [PERSON] на вкрай невигідних для себе умовах, безоплатно передав відповідачці свою власність, позбавивши себе єдиного житла. Представник відповідача не заперечив факт того, що [PERSON] знала про хворобу позивача та його дружини, і в добровільному порядку допомагала їм, лікувала як позивача, так і його дружину. Так само це підтверджено наданими до суду представником відповідачки квитанціями на придбання лікарських препаратів і предметів побуту. Не дивлячись на те, що даними доказами відповідачка підтверджує добровільність своїх дій по відношенню до позивача , суд приходить до висновку про домовленість між сторонами. Як вбачається із ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому іншій стороні обдарованому безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи із змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. В договорі дарування відсутні дані, що позивачу були роз'яснені наслідки договору дарування, а саме, що з моменту укладення договору обдарований набуває право власності на квартиру, що дарувальник передає обдарованому безоплатно майно у власність та позбавляється права розпорядження цим майном. Суду не надані докази підтверджуючи ті обставини, що позивачу були відомі наслідки договору дарування, безоплатне відчуження квартири - єдиного житла, яке він мав, добровільне позбавлення себе права власності на майно без будь-яких вигод матеріального чи морального характеру. Свідок [PERSON] - дружина позивача, в судовому засіданні підтвердила, що на період укладання договору, її чоловік тяжко хворів, вона сама перебувала у вкрай важкому фізичному стані і змушена була користуватися послугами сиділки, так як, ні вона сама, ні її чоловік, не в змозі були себе фізично обслуговувати. Про операцію вона дізналася через 6 місяців , коли більш-менш отямилася після тяжкої хвороби. З пояснень чоловіка їй стало відомо, що він уклав даний договір, так як думав, що дружина помирає, а він не в змозі доглядати ні за нею, ні за собою, що відповідачка обіцяла допомагати і в разі чого поховати його, а потім продати квартиру і поділитися грошима з його дітьми. До теперішнього часу вона з чоловіком проживає у квартирі, оплачують спільно квартплату та комунальні послуги. Суд встановив, що позивач, вчинивши договір дарування належної йому квартири, помилявся, щодо обставин, які мають істотне значення, продовжував проживати в спірній квартирі й після укладення договору, продовжував нести витрати щодо утримання квартири, про що свідчать квитанції про сплату комунальних платежів. Дані факти не заперечувались представником відповідача. При складанні договору дарування позивач помилявся в умовах та наслідках його складання, які мають істотне значення. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними угода може бути визнана судом недійсною на підставі ст. 233 ЦК України, якщо вона зроблена особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, ніж інша сторона угоди скористалася. Важкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втрати житла або загроза банкрутства та інші обставини, для усунення яких або зменшення яких необхідно укласти такий договір. При розгляді справи, суд враховував такі фактори - майновий і психічний стан особи та їх близьких перед і на момент здійснення операції, співмірність наданих послуг із вартістю переданого при угоді, наявність іншого житла або іншого місця проживання, вплив на волевиявлення позивача. Аналізуючи всі докази і доводи сторін, суд приходить до висновку, що передумовою до складання даної угоди послужили важкі обставини в сім'ї позивача, в результаті чого, він, на вкрай невигідних для себе умовах, передав свою власність відповідачці, далекої родички, при цьому маючи дітей, що правочин здійснений під умовою, що суперечить правовій природі договору дарування, дар збережений, тому позов [PERSON] про визнання договору дарування недійсним підлягає задоволенню в повному обсязі. Представник відповідача подав клопотання про застосування строку позовної давності, передбаченого ст.. 258 ЦК України. Стосовно застосування строку позовної давності суд приходить до наступного. Ст. 257 ЦК України встановлений трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права. Початок перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа дізналась про порушення свого права. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Посилання представника відповідача на вимоги ст. 728 ЦК України, згідно якої до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність тривалістю в один рік, суд не приймає до уваги, оскільки позивачем не заявлялась вимога про розірвання договору дарування. В позові позивач просить визнати договір дарування недійсним, а не розірвати його. На підставі викладеного та

Outcome: approved