Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання права власності на кімнату [ADDRESS], загальною площею 14,6 кв.м., житловою площею 13,8 кв.м. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1991 року був поселений в гуртожиток [ADDRESS]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2014року встановлено факт безперервного володіння з 1991 року кімнатою [ADDRESS], а тому, на підставі ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» має право на приватизацію займаного приміщення, однак відповідачем відмолено у реалізації свого права. В судове засідання представник позивача - [PERSON] не з»явилась, подавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачі явку уповноважених представників в судове засідання на 09.07.2014року не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи. Письмового відзиву (заперечення) на позов не подали. При розгляді справи судом встановлено наступне. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2014року встановлено факт безперервного володіння з 1991року [PERSON] кімнатою [ADDRESS]. Цим же рішенням суду встановлено, що рішенням Тернопільської міської ради №5/20/5 від 21.08.2008р. погоджено прийняття гуртожитку ВАТ «Тернопільський комбайновий завод» за адресою [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №2251 від 06.11.2008р. затверджено акт прийняття-передачі у комунальну власність міста об'єктів державної власності, зокрема, житлового фонду за адресою [ADDRESS]. Згідно ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно довідки №2806 від 26.06.2014року, виданої ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», [PERSON], згідно обліку технічної інвентаризації в м. Тернополі, не має зареєстрованого права приватної власності на будинок (квартиру) в м. Тернополі. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №23630053 від 01.07.2014р., відсутні відомості про речові права на нерухоме майно [PERSON]. Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно №23628838 від 01.07.2014р., у реєстрі відсутні відомості про права власності [PERSON] на нерухоме майно. Відповідно до довідки ТВБВ №10019/017 філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» від 30.06.2014р. за №568, [PERSON] включений в списки для приватизації, житлові чеки не використав. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних мотивів. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Законом України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» внесено зміни до Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебуває у власності територіальних громад. Відповідно до ч. 3 статті 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Частиною 5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до статей 1, 2, 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», право на приватизацію займаних приміщень у гуртожитках мають громадяни, які на законних підставах тривалий час (не менше п'яти) років зареєстровані та фактично проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, та не мають іншого власного житла. У відповідності до вимог ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, ніхто не може бути обмежений у його здійсненні - ч.1 ст. 321 ЦК України. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності Приймаючи до уваги те, що позивач не має зареєстрованого права приватної власності на житло, позивач не порушує права та інтереси інших осіб, встановлений факт проживання в кімнаті гуртожитку більше 5 років, суд приходить до переконання про необхідність захисту прав позивача та задоволення позову, шляхом визнання права власності за позивачем на кімнату [ADDRESS], загальною площею 14,6 кв.м., житловою площею 13,8кв.м. На підставі наведенного,

Outcome: approved