Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] , а також солідарно з [PERSON] та [PERSON] з заборгованість за позикою, оформленою договором позики від 06.04.2017 р. № 1, додатком від 06.04.2017 р. № 2, розписками від 06.04.2017 р., від 20.04.2017 р., від 27.04.2017 р., від 18.05.2017 р. та за договором поруки від 06.04.2017 р. б/н, а саме суму основного боргу у розмірі, еквівалентному станом на день фактичної виплати 26 000,00 доларів США, що на день подання позовної заяви становить 733 720,00 гривень; стягнути з [PERSON] штрафні санкції за позикою, оформленою договором позики від 06.04.2017 р. № 1, додатком від 06.04.2017 р. № 2, розписками від 06.04.2017 р., від 20.04.2017 р., від 27.04.2017 р., від 18.05.2017 р., а саме три проценти річних у розмірі, еквівалентному 720,16 доларів США, суму інфляційного збільшення основного боргу у розмірі, еквівалентному 1 924,58 доларів США та процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі, еквівалентному 4 082,71 доларів США, а всього грошову суму у розмірі, еквівалентному станом на день фактичної виплати 6 727,45 доларам США, що на день подання позовної заяви до суду становить 189 848,64 гривень; стягнути з [PERSON] заборгованість за позикою, оформленою розпискою від 02.08.2017 р., а саме суму основного боргу у розмірі, еквівалентному 1 800,00 доларів США; три проценти річних у розмірі, еквівалентному 69,89 доларів США, суму інфляційного збільшення основного боргу у розмірі, еквівалентному 204,82 доларів США та процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі, еквівалентному 372,90 доларів США, а всього грошову суму у розмірі, еквівалентному станом на день фактичної виплати 2 447,61 доларам США, що на день подання позовної заяви до суду становить 69 071,55 гривень, стягнути з [PERSON] реальні збитки, у вигляді витрат на правову допомогу відповідно до договору на надання юридичних послуг від 25.10.2018 р. № 25/10, укладеного між мною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп» та квитанції від 29.10.2018 р. у розмірі 14 175,00 грн. В обґрунтуванням позовних вимог позивач зазначає, що 06.04.2017 р. між ним, у якості позикодавця, та [PERSON] , у якості позичальника, було укладено договір позики від 06.04.2017 р. № 1 (основний договір). Пунктами 1, 2 основного договору засвідчено факт передачі позивачем у власність [PERSON] та прийняття нею готівкою грошової суми у розмірі, еквівалентному станом на день передачі грошових коштів 26 000,00 доларам США. Крім того, факт отримання зазначених грошових коштів також підтверджується додатком від 06.04.2017 р. № 2 до основного договору та вчиненими власноручно [PERSON] у період з 06.04.2017 р. по 08.06.2017 р. розписками. Згідно з п. 4 основного договору строк виконання основного договору встановлено до 31.12.2017 р. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед позивачем за основним договором, між позивачем у якості кредитора та батьками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у якості поручителів було укладено однакові за змістом договори поруки від 06.04.2017 р. б/н. Також зазначає, що 02.08.2018 р. позивачем [PERSON] було передано у позику грошову суму у розмірі, еквівалентному станом на день передачі грошових коштів 2 000,00 доларів США, що підтверджується вчиненою [PERSON] власноручно розпискою від 02.08.2017 р., відповідно до якої строк повернення грошових коштів встановлено до 15.09.2017 р. 27.04.2018 р. та 01.07.2018 р. [PERSON] двома рівними платами повернула позивачу частину заборгованості у загальному розмірі, еквівалентному 200,00 доларів США і зазначений факт позивачем не оспорюється. Вказує, що станом на день подання позовної заяви до суду зазначені грошові кошти у розмірах, еквівалентних 26 000,00 доларів США та 1 800,00 доларів США позивачу не повернуті, та просить суд стягнути такі грошові суми. Крім того, неповернення позивачу наданих у позику грошових коштів, стало підставою для звернення позивача до суду з метою стягнення таких грошових коштів у примусовому порядку, що змусило позивача звернутися за правовою допомогою до юристів, та оплатити грошову суму у розмірі 14 175,00 грн, що є реальними збитками у розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України, які також просить стягнути. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позов підтримав, просив його задовольнити, винести рішення на підставі наявних доказів та справу розглядати за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили. Доказів, на підтвердження поважності причини неявки - не надали, заяви про перенесення розгляду справи - не направили. Надали до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого стверджують про необґрунтованість позову та про визнання боргу, просять надати розстрочку на виконання рішення суду частинами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ч. 1 ст.13ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 06.04.2017 р. між позивачем та [PERSON] укладено договір позики від 06.04.2017 р. № 1. Пунктами 1, 2 основного договору засвідчено факт передачі позивачем у власність [PERSON] та прийняття нею готівкою грошової суми у розмірі, еквівалентному станом на день передачі грошових коштів 26 000,00 доларам США. Крім того, факт отримання зазначених грошових коштів також підтверджується додатком від 06.04.2017 р. № 2 до основного договору та вчиненими власноручно [PERSON] у період з 06.04.2017 р. по 08.06.2017 р. розписками. Згідно з п. 4 основного договору строк виконання основного договору встановлено до 31.12.2017 р. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед позивачем за основним договором, між позивачем у якості кредитора та батьками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у якості поручителів було укладено однакові за змістом договори поруки від 06.04.2017 р. б/н. 02.08.2018 р. позивачем [PERSON] було передано у позику грошову суму у розмірі, еквівалентному станом на день передачі грошових коштів 2 000,00 доларів США, що підтверджується вчиненою [PERSON] власноручно розпискою від 02.08.2017 р., відповідно до якої строк повернення грошових коштів встановлено до 15.09.2017 р. 27.04.2018 р. та 01.07.2018 р. [PERSON] двома рівними платами повернула позивачу частину заборгованості у загальному розмірі, еквівалентному 200,00 доларів США. Зазначений факт позивачем не оспорюється. Проте, відповідачі ані у встановлений строк ні дотеперішнього часу позичену суму строк не повернули, відмовившись від виконання зобов`язань, встановлених умовами укладеного договору, а розмір заборгованості, а розмір заборгованості складається з грошових сум у розмірах, еквівалентних 26 000,00 доларів США та 1 800,00 доларів США. Також встановлено, що 25.10.2018 р. між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп» (код ЄДРПОУ 31584341) було укладено договір на надання юридичних послуг від 25.10.2018 р. № 25/10 (далі - договір № 25/10), відповідно до п. 1.1. та п. 1.2. якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп» приймає на себе зобов`язання по наданню правової допомоги позивач, а позивач зобов`язується приймати і оплачувати надану правову допомогу в порядку і строки, передбачені договором. Правовою допомогою за договором є: досудовий аналіз спору між позивачем і [PERSON] щодо заборгованості останньої перед позивачем в розмірі 784 238,00 грн. (еквівалент 27 800,00 доларам США); консультування позивача з питань, пов`язаних зі стягненням зазначеної заборгованості з [PERSON] ; аналіз відповідної для вирішення спору судової практики; підготовка позовної заяви; представництво позивача в суді першої інстанції, що входить до предмету розгляду у цій справі. Згідно з квитанцією від 29.10.2018 р., мною на позивачем ТОВ «МПК БІГ» сплачено грошову суму у розмірі 14 175,00 грн. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності на гроші у сумах, еквівалентних 26 000,00 доларів США та 1 800,00 доларів США, а також з приводу стягнення збитків. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 р., який набрав чинності для України 11.09.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 4 ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Положенням ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є односторонньою угодою, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. (ст. 1046 ЦК України) На підставі ст.1047ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України 13.12.2017 р. у справі № 309/3458/14-ц. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на обставини справи та вказані приписи законодавства вбачається, що між позивачем та [PERSON] було укладено два окремі договори позики: перший у вигляді основного договору з додатком та розписками, який є забезпеченим договорами поруки; другий - у вигляді розписки від 02.08.2017 р. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у його постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у його постанові від 01.03.2017 р. у справі № 6-284цс17 стягнення боргу в іноземній валюті проводиться за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Боржник повинен брати до уваги офіційний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день зарахування коштів на рахунок кредитора. Такий висновок зробив також ВС в постанові у справі №638/1841/14-ц. З огляду на обставини справи та зазначені приписи законодавства, беручи до уваги, що основним договором і розпискою від 02.08.2017 р. не встановлені інші ніж у ст. 625 ЦК України розміри процентів, не встановлені розміри процентів за користування чужими грошовими коштами, враховуючи офіційні відомості щодо індексу споживчих цін та облікової ставки Національного Банку України, наданий позивачем розрахунок процентів річних, інфляційного збільшення суми основного боргу та процентів за користування чужими грошовими коштами станом на день подання позовної заяви до суду (03.12.2018 р.), слід дійти висновку, що [PERSON] зобов`язана повернути позивачеві за основним договором суму основного боргу у розмірі, еквівалентному 26 000,00 доларів США, три проценти річних у розмірі, еквівалентному 720,16 доларів США, суму інфляційного збільшення основного боргу у розмірі, еквівалентному 1 924,58 доларів США та процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі, еквівалентному 4 082,71 доларів США, а за розпискою від 02.08.2017 р. суму основного боргу у розмірі, еквівалентному 1 800,00 доларів США, три проценти річних у розмірі, еквівалентному 69,89 доларів США, суму інфляційного збільшення основного боргу у розмірі, еквівалентному 204,82 доларів США та процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі, еквівалентному 372,90 доларів США. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 1.1. договорів поруки поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань [PERSON] за основним договором. Згідно з п. 3.1. договорів поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов`язання. Пунктом 4.1. договорів поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником, згідно основного договору у сумі, що дорівнює 26 000,00 доларів США. Таким чином, відповідно до укладених правочинів відповідачі набули солідарних обов`язків по відношенню до позивача щодо повернення йому наданої [PERSON] у позику грошових коштів, у розмірі, еквівалентному 26 000,00 доларів США. Крім, того, зобов`язання поручителів забезпечені неустойкою у розмірі 0,5 % від розміру поруки за кожен день прострочення (п. 6.3. договорів поруки). Враховуючи умови договорів поруки, укладених між позивачем та [PERSON] і [PERSON] , зокрема п. 1.1., п. 3.1., п. 4.1. договорів поруки, поручителі з боржником мають солідарні обов`язки по сплаті на користь позивача грошової суми позики у розмірі, еквівалентному 26 000,00 доларів США. Пунктом 7.1. договорів поруки встановлено строк дії таких договорів поруки до моменту припинення дії основного договору. Відповідно до п. 11 основного договору останній діє до припинення прав та обов`язків, які з нього виникли. Враховуючи невиконання [PERSON] свого обов`язку по поверненню позивачу суми позики за основним договором, то станом на момент подання позовної заяви до суду як основний договір так і договори поруки є чинними. Частиною 3 ст. 554 ЦК України встановлено, що особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Виходячи зі змісту вказаної норми, а також з огляду на усталену судову практику, зокрема на висновки Верховного Суду, викладені у його постанові від 19.11.2018 р. у справі № 205/7739/13 та інших рішеннях, вбачається, що якщо за умовами окремих договорів поруки поручителі узяли на себе зобов`язання самостійно відповідати перед кредитором за виконання грошових зобов`язань боржником, то заборгованість підлягає стягненню з кожного поручителя солідарно з боржником окремо, а не з усіх поручителів у солідарному порядку. Таким чином заборгованість за основним договором у розмірі, еквівалентному 26 000,00 доларам США підлягає стягненню із [PERSON] солідарно з кожним поручителем окремо. Також, таке порушення [PERSON] , як неповернення позивачу наданих їй у позику грошових коштів, за умови свідомого ухилення від виконання зобов`язань за відносинами позики, стало підставою для звернення позивача до суду з метою стягнення таких грошових коштів у примусовому порядку. В свою чергу, необхідність у зверненні до суду змусила позивача звернутися за правовою допомогою до юристів. 25.10.2018 р. між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп» (код ЄДРПОУ 31584341) було укладено договір на надання юридичних послуг від 25.10.2018 р. № 25/10, правовою допомогою за цим договором є: досудовий аналіз спору між позивачем і [PERSON] щодо заборгованості останньої перед позивачем в розмірі 784 238,00 грн.; консультування позивача з питань, пов`язаних зі стягненням зазначеної заборгованості; аналіз відповідної для вирішення спору судової практики; підготовка позовної заяви; представництво клієнта в суді першої інстанції, що входить до предмету розгляду у цій справі. Відповідно до п. 3.1 договору № 25/10 розмір винагороди ТОВ «МПК БІГ» за надання послуг, передбачених п. 1.2 договору становить 14 175,00 грн. Оплата здійснюється протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання сторонами договору. Згідно з квитанцією від 29.10.2018 р., позивачем на користь ТОВ «МПК БІГ» сплачено грошову суму у розмірі 14 175,00 грн. Таким чином, вказана грошова сума у розмірі 14 175,00 грн. є реальними збитками у розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України, понесення позивачем яких пов`язане безпосереднім причино - наслідковим зв`язком з неповернення позивачу наданих [PERSON] у позику грошових коштів. Відповідачем до відзиву не надано доказів, які спростовують доводи позивача, а тому суд, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача законні та обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. У задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved