Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, який в ході розгляду справи уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] являється колишнім чоловіком позивача з яким шлюб було зареєстровано 26 липня 1991 року. 11 жовтня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі було придбано майно, яке являється спільним сумісним майном подружжя, а саме: 1) Будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого являється [PERSON] .. Вартість зазначеного будинку становить 78 407 грн.; 2) Трактор колісний ЮМЗ -6АЛ 1993 року випуску заводський номер [NUMBER] № двигуна [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований 20.05.2002 року на відповідача. Вартість якого становить 67 159 грн.; 3) Причіп 2ПТС-4 1987 року випуску, свідоцтво [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований 11.06.2009 року на відповідача. Вартість якого становить 26 918 грн.. Вартість всього майна становить 172 484 грн., половина вартості майна становить 86 242 грн.. Позивач зазначає, що зазначене майно було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим просить суд визнати за нею право власності на половину трактора та причепа та згодна отримати компенсацію за половину вартості зазначеного майна. Крім того позивач просить суд визнати житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , сумісним майном подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку та за відповідачем право власності на Ѕ частину житлового будинку. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір та витрати на проведення експертиз. В добровільному порядку відповідач відмовляється розподілити майно, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] надав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що заперечує проти прийняття уточненої позовної заяви. В раніше поданих письмових поясненнях відповідач зазначив, що на теперішній час він має скрутний матеріальний стан тому не в змозі виплатити позивачу грошову компенсацію. Та вважає за можливе передати позивачу у власність трактор та причіп, а за ним залишити право власності на житловий будинок. При цьому відповідач не погоджується з зазначеною позивачем вартістю трактора та причепа. Ціна будинку відповідачем не оспорюється. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.04.2019 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25.04.2019 року провадження по справі відкрито та справу призначено до судового засідання за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач та її представник уточнену позовну заяву підтримали та просили суд її задовольнити. Пояснивши, що зазначене майно було придбано під час перебування сторін у шлюбі. Позивач просить суд визнати за нею право власності на половину трактора та причепа та хоче отримати компенсацію за половину вартості зазначеного майна. Також позивач вважає за необхідне житловий будинок визнати об`єктом права спільної сумісної власності та визнати за нею Ѕ частину житлового будинку. Також позивач зазначила, що не згодна з вартістю майна зазначеною відповідачем та просить суд вартість майна оцінювати за висновком, який наданий нею до позову. Відповідач та його представник в судовому засіданні пояснили, що відповідач згоден передати у власність позивачу трактор та причеп, а за ним просить залишити у власність житловий будинок, оскільки у позивача є інше житло. Також відповідач зазначив, що спірне майно є спільною сумісною власністю та було придбано під час перебування у шлюбі. У зв`язку з запропонованим ним розподілом майна, відповідач згоден заплатити позивачу компенсацію у сумі 8 286,95 грн.. Заслухавши позивача, відповідача, представників сторін, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного. Так судом встановлені наступні фактичні обставини. Так свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого Куп`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області від 11.10.2016 року підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 11.10.2016 року про що складено відповідний актовий запис за № 15. Відповіддю з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області за № 4535 від 12.07.2017 року підтверджується, що за гр.. [PERSON] станом на 01.07.017 року обліковується - причіп марки 2ПТС-4, 1987 року випуску, свідоцтво [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 11.06.2009 рік; трактор колісний марки ЮМЗ-6АЛ,1993 року випуску, заводський номер [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 20.05.2002 рік. Висновком про вартість майна складеним оцінювачем [PERSON] зазначено, що у розрахунках вартості об`єкту використовувалися методологічний підхід порівняльний та станом на 19.02.2019 року ринкова: вартість трактор колісний марки ЮМЗ-6АЛ,1993 року випуску, заводський номер [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 20.05.2002 рік становить - 67 159,00 грн., причіп марки 2ПТС-4, 1987 року випуску, свідоцтво [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 11.06.2009 рік становить - 26 918, 00 грн.. Загальна вартість майна становить 94 077, 00 грн.. Договором купівлі-продажу житлового будинку від 15.05.2002 року підтверджується, що [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , договір посвідчений державним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за № 1-2535. Технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду, що розташований за адресою: [ADDRESS] підтверджується, що власником зазначеного будинку є [PERSON] . Звітом про експертну оцінку складеним ТОВ « експерт - Оцінка Черкаси» зазначено, що станом на 26.09.2018 року вартість житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] становить - 78 407, 00 грн. ( а.с. 5-29). Звітом № 033-19 про оцінку транспортного засобу складеного оцінювачем ФОП - [PERSON] 11.09.2019 року зазначено, що ринкова вартість представленого транспортного засобу, причіп 2 ПТС -4, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ( кузов, рама, коляска) [NUMBER] , станом на дату оцінки становить 24 714 грн., 72 коп.. Копією свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] підтверджується, що власником причепу 2 ПТС -4, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 1987 року випуску є [PERSON] . Звітом № 034-19 про оцінку транспортного засобу складеного оцінювачем ФОП - [PERSON] 11.09.2019 року зазначено, що ринкова вартість представленого транспортного засобу, трактора ЮМЗ -6, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ( кузов, рама, коляска) [NUMBER] , станом на дату оцінки становить 37 118 грн., 38 коп.. Копією свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] підтверджується, що власником трактора ЮМЗ -6, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 1993 року випуску є [PERSON] . Довідкою про доходи № 56 виданою Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю « МРІЯ» від 29.08.2019 року, підтверджується, що [PERSON] працює в Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю « МРІЯ» на посаді тракториста, загальна сума доходу за період з 01 лютого 2018 року по 31 липня 2019 року становить 36 974, 29 грн. ( а.с. 57-77). Частиною першою ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч.ч.1-5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92). У статті 3 Кодексу встановлено, що сім`я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейного Кодексу та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). У відповідності до ст. ст. 60,61,63,65 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно із частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ст. 68 СК України зазначається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст.71 СК, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК). При цьому відповідно до ч. 3 ст.71 СК, речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. (Постанова Верховного суду України від 11 березня 2015 року по справі № 6-21 цс15). Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України ( Рішення Конституційного Суду України від 19 червня 2012 року № 17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 61 Сімейного Кодексу України) Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і такої домовленості між ними не існує, шлюбний договір між ними не укладався. Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11: «22. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 23. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна,за винятком тих,які згідно із законом не можуть їм належати(виключені з цивільного обороту),незалежно від того,на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами,якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох». Відповідно до п.25 цієї ж постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК , за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, якщо неподільна річ не може бути реально поділена між подружжям, а інший з подружжя не згодний отримати грошову компенсацію замість своєї частки, або інша сторона не бажає сплачувати таку компенсацію, та відповідно, попередньо не вносить на депозитний рахунок суду належну грошову суму, то суд визнає за кожним із подружжя право власності на належну їм частку в спільному майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно із ч. 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд вважає доведеним те, що спірне майно, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , трактор колісний ЮМЗ -6АЛ 1993 року випуску заводський номер [NUMBER] № двигуна [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , причіп 2ПТС-4 1987 року випуску, свідоцтво [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані сторонами за спільні кошти, в період спільного проживання. Крім того в судовому засіданні відповідачем не оспорювався той факт, що зазначене спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки судом встановлено, що вказане вище майно придбано сторонами в період перебування в шлюбі та за спільні кошти подружжя, то і право спільної сумісної власності, на дане майно, мають обидві сторони в рівних частках. У зв`язку з цим зазначене вище майно підлягає розподілу. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Згідно із частиною пятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України розяснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що [PERSON] у судовому засіданні просила суд стягнути на її користь частину компенсації вартості причепу та трактора, суд вважає, що це буде відповідати як інтересам позивача та відповідача. Суд критично відноситься до доводів відповідача по справі щодо неможливості ним сплатити суму компенсації, оскільки останній під час розгляду справи не скористався своїм правом щодо звернення до суду з зустрічною позовною заявою щодо поділу майна подружжя з зазначенням соїх вимог. Що стосується вартості спірного майна, а саме причепу та трактору, суд зазначає, що сторони у судовому засіданні не дійшли згоди щодо його вартості, а тому суд вважає за необхідне взяти до уваги звіт № 033-19 про оцінку транспортного засобу складеного оцінювачем ФОП - [PERSON] 11.09.2019 року відповідно до якого ринкова вартість представленого транспортного засобу, причіп 2 ПТС -4, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ( кузов, рама, коляска) [NUMBER] , станом на дату оцінки становить 24 714 грн., 72 коп. та звіт № 034-19 про оцінку транспортного засобу складеного оцінювачем ФОП - [PERSON] 11.09.2019 відповідно до якого ринкова вартість представленого транспортного засобу, трактора ЮМЗ -6, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ( кузов, рама, коляска) [NUMBER] , станом на дату оцінки становить 37 118 грн., 38 коп.. Оскільки дана оцінка була зроблена безпосередньо після огляду причепу 2 ПТС -4, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ( кузов, рама, коляска) [NUMBER] та трактора ЮМЗ -6, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ( кузов, рама, коляска) [NUMBER] та зроблено з урахуванням технічного зносу транспортних засобів, а тому у суду немає підстав піддавати сумніву дані звіти. Щодо висновку про вартість майна складеним оцінювачем [PERSON] згідно якого станом на 19.02.2019 року ринкова вартість трактор колісний марки ЮМЗ-6АЛ,1993 року випуску, заводський номер [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 20.05.2002 рік становить - 67 159,00 грн., причіп марки 2ПТС-4, 1987 року випуску, свідоцтво [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 11.06.2009 рік становить - 26 918, 00 грн., суд зазначає, що вказаний висновок було здійснено без безпосереднього огляду транспортних засобів, а у розрахунках вартості об`єкту використовувалися методологічний підхід порівняльний, а тому зробити вірну оцінку транспортного засобу з урахуванням його стану у експерта не було. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи аргументи, викладені в позові, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами лише частково, заперечення [PERSON] також лише частково ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому позов слід задовольнити частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України,інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із розясненнями викладеними в п. 36 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Позивачем при зверненні до суду із даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 862,42 грн., витрати за проведення експертизи у розмірі 1700 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про сплату судового збору та оплату послуг судового експерта (а. с. 35,101). Тому суд стягує з [PERSON] судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, що становить 620,44 грн.. Тобто, 86 242 грн. : 61 833,10 грн. = 1,39 (заявлена позивачем ціна позову: задоволену судом частину = коефіцієнт розрахунку судового збору), 862,42 грн. (судовий збір) : 1,39 = 620,44 грн. (сума судового збору, який підлягав сплаті позивачем при зверненні до суду поділена на коефіцієнт розрахунку в межах задоволеної судом частини = судовий збір пропорційно до задоволеної судом частини). Крім того, суд стягує з [PERSON] понесені витрати за проведення експертизи пропорційно до задоволеної частини вимог, що становить 1223,02 грн.. Тобто, 86 242 грн. : 61 833,10 грн. = 1,39 (заявлена позивачем ціна позову: задоволену судом частину = коефіцієнт розрахунку), 1700 грн. (сплачена сума за проведення експертизи) : 1,39 = 1 223,02 грн. (сума витрат за проведення експертизи поділена на коефіцієнт розрахунку в межах задоволеної судом частини = понесені витрати за проведення експертизи пропорційно до задоволеної судом частини).

Outcome: partial