Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Тернопільській області, третя особа директор виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про визнання незаконним наказу №01-48-к від 07.04.2016 року про звільнення з роботи, поновлення на роботі на посаді начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Тернопільській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 5\~204, 34 гривень. В обґрунтування позову зазначає, що він будучи призначеним на посаду начальника Тернопільського управління Фонду, в незаконний спосіб був звільнений з роботи в квітні 2016 року за п. 5 ст. 40 КЗпП України за відсутність на робочому місці понад чотири місяці внаслідок тимчасової непрацездатності, оскільки роботодавцем не було враховано тієї обставини, що час перебування на лікарняному переривався (тобто не був безперервним протягом чотирьох місяців підряд), і звільнення відбулося керівником управляння без погодження з Фондом, що є необхідним в силу приписів Статуту організації. Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. В останнє судове засідання позивач не зявився, не забезпечив явку повноважного представника, хоча належним чином повідомлявся про час і місце судового розгляду, однак жодних клопотань про відкликання позовної заяви до суду не направляв. Представники відповідача в судовому засіданні проти вимог [PERSON] заперечили за безпідставністю, про що окремо виклали мотиви в письмовій формі; в задоволенні позову просять відмовити. Заслухавши пояснення сторін, всесторонньо, повно та обєктивно дослідивши докази у справ, судом встановлено наступні обставини. [PERSON], згідно з наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.12.2013 року за №01-172-к, з 09.12.2013 року був призначений виконуючим обовязки начальника Тернопільського управління. Надалі наказом від 16.12.2014 року за №01-252-к, з 18.12.2014 року призначений начальником управління. 07.04.2016 року за наказом Директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за №01-48-к, позивача було звільнено з роботи з 08.04.2016 року у звязку з незявленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності (п.5 ст. 40 КЗпП України). При цьому підставою видання наказу слугували лист управління Фонду по Тернопільській області від 22.03.2016 року, листки тимчасової непрацездатності позивача, табелі використання робочого часу управління Фонду по Тернопільській області та інформація профкому, що позивач не є членом відповідної первинної профспілкової організації. Статтею 40 КЗпП України визначено випадки розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строкового договору до закінчення строку його чинності, за ініціативою власника або уповноваженого ним органу. Зокрема, п.5 цієї статті передбачено розірвання трудового договору у звязку з незявленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений тривалий строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у звязку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посади) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Отже, застосування зазначеної норми передбачає одночасну наявність двох складових її диспозиції - як установленого нею проміжку часу, протягом якого працівник не з'являвся на роботу, так і факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу, відсутність хоча б однієї з них виключає можливість застосування згаданої норми як підстави звільнення з роботи. Судом також встановлено, що з 12.11.2015 року по 08 квітня 2016 року позивач був відсутній на роботі причина відсутності перебування на лікарняному. Згідно табелів обліку робочого часу начальник Управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України по Тернопільській області [PERSON] за період листопад 2015 року квітень 2016 року був відсутній на роботі протягом 149 календарних днів безперервно. Для застосування названих підстав для звільнення [PERSON] стали наступні листки непрацездатності, які підтверджують безперервність перебування позивача на лікарняному понад чотири місяці, згідно Таблиці: Листок непрацездатності № № Зз.п зСерія НомерКим виданийРежим лікуванняПочаток лікуванняКінець лікуванняСтати до роботи 1 .АГВ108149Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомогистаціонар12.11.1520.11.1521.11.15 2.АГХ381120Тернопільський міський комунальний заклад «Центр первинної медико-санітарної допомоги»амбулаторний23.11.1504.12.1505.12.15 3.АГЛ708205Тернопільська міська комунальна лікарняамбулаторний07.12.1518.12.1519.12.15 4.АГХ381250Тернопільський міський комунальний заклад «Центр первинної медико-санітарної допомоги»амбулаторний21.12.1531.12.1501.01.16 5.АГЛ655864Тернопільська міська комунальна лікарня №2стаціонар04.01.1615.01.1616.01.16 6.АГЛ708140Тернопільська міська дитяча комунальна лікарняамбулаторний16.01.1629.01.1630.01.16 7.АГЛ697301Тернопільська університетська лікарнястаціонар01.02.1611.02.16Продовжує хворіти 8.АГВ109409Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомогиамбулаторний12.02.1610.03.16Продовжує хворіти 9.АГХ399577Тернопільська міська комунальна лікарня №3стаціонар11.03.1621.03.16Продовжує хворіти 10.АГЛ690072Тернопільська університетська лікарнястаціонар22.03.1607.04.16Продовжує хворіти 11.АГВ109695Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомогиамбулаторний08.04.1615.04.1616.04.16 Системний аналіз наданих сторонами спору доказів дозволяє суду зробити висновок про доведеність стороною відповідача двох складових, наявність яких є необхідною умовою застосування роботодавцем права на звільнення працівника за ч. 5 ст. 40 КЗпП України - проміжку часу (понад чотири місяці), протягом якого працівник не з'являвся на роботу, факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу. При цьому судом критично оцінюються доводи позивача про переривання строку перебування на лікарняному, що спростовується змістом згадуваних вище листків непрацездатності з зазначенням дат кінця лікування котрий припадає на переддень вихідних днів (вихідні дні не включаються до робочого часу, оскільки установа не був працевлаштований позивач, не працювала) з оформленням чергового листка тимчасової непрацездатності з першого робочого дня наступного тижня ( листки непрацездатності з Таблиці під номерами 1-6). Позивач за вказаний вище період з 12 листопада 2015р. по 08 квітня 2016р. не виходив на роботу та до виконання посадових обов'язків не приступав, що є обов'язковою умовою для застосування вимог пункту 5, частини 1, статті 40 КЗпП України, незважаючи на різні підстави перебування на лікарняному. У зв'язку з викладеними обставинами, суд вважає, що роботодавцем звільнено Позивача за пунктом 5 частини 1 ст. 40 КЗпП України на законній підставі у зв'язку з нез'явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності При цьому суд піддає критичній оцінці доводи позивача про необхідність доводити виробничу потребу в його звільненні критичність судової оцінки полягає в тому, що норма закону вимагає лише дві згадувані вище складові, дотримання яких є обовязковим для можливості застосування роботодавцем приписів п 5 ч.40 КЗпП України: проміжку часу (понад чотири місяці), протягом якого працівник не з'являвся на роботу, факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу. Аналогічний правовий висновок зробив ВСУ у справі №21-943во08. Також на думку суду є недоречним посилання позивача на необхідність узгодження директором виконавчої дирекції його звільнення безпосередньо з Фондом, оскільки п. 24 Статуту Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України передбачено узгодження кандидатур керівників регіональних керівників, лише щодо їх призначення, а не звільнення.

Outcome: dismissed