Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 грудня 2006 року він придбав у власність земельну ділянку площею 0,5000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання 13 серпня 2009 року шлюбу з [PERSON] остання вмовила його подарувати спірну земельну ділянку її матері - відповідачу по цій справі [PERSON] На той час він страждав на алкоголізм, проходив відповідне лікування у психіатрічних лікувальних закладах, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, проте 02 жовтня 2009 року між сторонами по цій справі було укладено нотаріально посвідчений договір дарування земельної ділянки. Оскільки наявність в нього психічного захворювання перешкоджало своєчасному зверненню до суду з даним позовом, позивач просить суд визнати поважними причини пропущення строку позовної давності та захистити його порушене право шляхом визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,5000 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], укладений 02 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. та зареєстрований у реєстрі за №1978. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, у судове засідання 11 лютого 2015 року повторно не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. За наявністю підстав, передбачених ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів у відсутності відповідача та її представників. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою ст.203 ЦК України. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із тих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово- психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України. Згідно з ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно з ч.ч.4,5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 02 жовтня 2009 року між сторонами було укладено договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. та зареєстрований нею у реєстрі за №1978. Згідно з умовами зазначеного договору [PERSON] подарував, а відповідач [PERSON] прийняла у дар земельну ділянку площею 0,5000 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування готельно-оздоровчого комплексу. Зазначена земельна ділянка належала дарувателю [PERSON] на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 09 квітня 2009 року Управлінням Держкомзему України в місті Трускавець Львівської області на підставі рішення 26 сесії 5 скликання Трускавецької міської ради №445 від 18 лютого 2009 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №020944600021. Вже наступного дня після укладення зазначеного договору дарування позивач [PERSON] звернувся за психіатричною допомогою до Приватної психіатричної клініки (м. Одеса, вул. Шишкіна, 19а). Так, згідно з виписним епікризом №1371 позивач [PERSON] знаходився на лікуванні у зазначеній психіатричній установі з 03 по 14 жовтня 2009 року, діагноз - алкогольний галюциноз внаслідок зловживання алкоголем. На стаціонарне лікування [PERSON] поступив повторно, раніше проходив лікування з 05 по 12 вересня 2009 року з діагнозом алкогольний делірій, синдром залежності в результаті вживання алкоголю. 03 жовтня 2009 року звернувся за допомогою, прийшов у напівроздягнутому виді, контакту важко доступний, стан змінився тиждень тому: виникли слухові омани сприйняття, розгубленість та нудота. За клопотанням сторони позивача ухвалою суду від 02 грудня 2013 року по справі було призначено комплексну судову амбулаторну психолого-психіатричну експертизу, на вирішення якої було поставлені питання: 1) чи страждав [PERSON] психічним захворюванням станом на 02 жовтня 2009 року та яким саме? 2) чи міг [PERSON] за своїм психічним станом розуміти значення своїх дій та керувати ними під час укладення договору дарування 02 жовтня 2009 року? 3) які індивідуально-психологічні особливості мав [PERSON] станом на 02 жовтня 2009 року? 4) чи здатний був [PERSON], з огляду на його індивідуально-психологічні та вікові особливості, розуміти 02 жовтня 2009 року характер і фактичний зміст власних дій, керувати ними і передбачати їх наслідки? Згідно з висновком комплексної психолого-психіатричної експертизи №679 від 17 грудня 2014 року позивач [PERSON] станом на день укладання договору дарування 02 жовтня 2009 року страждав на алкогольний галюциноз, за своїм психічним станом [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними під час складання договору дарування 02 жовтня 2009 року. З врахуванням вживання алкоголю, біопсихосоціального стану, особливостей адіктивної особистості [PERSON], його залежного мислення (обсесивно-компульсивного), сформованих стереотипів захисту особистості (заперечення, раціоналізація) та особливості ситуації в момент підписання договору 02 жовтня 2009 року, він не міг правильно усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також правильно сприймати та розуміти обставини. Таким чином, результати експертизи містять чіткі й конкретні висновки щодо як психічного, так й психологічного стану позивача на час укладення оспорюваного договору, відповідно до яких в момент вчинення правочину 02 жовтня 2009 року позивач [PERSON] був абсолютно неспроможний розуміти значення своїх дій та керувати ними. Члени експертної комісії є атестованими судовими експертами та внесені до відповідного реєстру Міністерства юстиції України, вони були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий експертний висновок. За результатами проведеного експертного дослідження ними надані повні відповіді на порушені судом питання, ці відповіді належним чином обґрунтовані та аргументовані, дослідницька частина експертного висновку узгоджується з підсумковим висновком експертизи, тому суд не має підстав сумніватися у правильності та об'єктивності висновку експертизи. Крім цього, згідно з висновком експертизи №679 від 17 грудня 2014 року в нинішній час [PERSON] також страждає розладами психіки та поведінки, які обумовлені вживанням алкоголю, наявний синдром залежності, що істотне впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Спірний договір дарування був укладений 02 жовтня 2009 року. Представник позивача звернулась до суду з даним позовом 22 жовтня 2013 року. Неспроможність позивача розуміти значення своїх дій та керувати ними під час складання договору дарування 02 жовтня 2009 року, наявність в нього розладів психіки та поведінки у подальшому, які обумовлені вживанням алкоголю та виникненням синдрому залежності, що згідно з висновком експертизи істотно впливає на здатність позивача усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд оцінює як обставини, які ускладнювали можливість звернення позивача до суду та робили його своєчасне звернення з даним позовом до суду неможливим. Тому суд визнає такі причини пропущення позивачем строку позовної давності поважними та з врахуванням вищенаведеного вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання недійсним договору дарування від 02 жовтня 2009 року.

Outcome: approved