Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] ; треті особи: [PERSON] , [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування позову вказує, що 26.11.2011 року між ним - [PERSON] , його батьком [PERSON] та [PERSON] укладений Договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2-3804. Також позивач вказує, що його батько [PERSON] [INFO] помер і він на даний час здійснює догляд лише за матір`ю - [PERSON] . Умови вищевказаного Договору він виконував належним чином, однак на даний час виникла необхідність в покращенні умов проживання його матері - [PERSON] , однак він цього зробити не може з незалежних від нього підстав. А тому, просить розірвати Договір довічного утримання, який був укладений між ним - [PERSON] (з однієї сторони) та [PERSON] , [INFO] , податковий номер [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , податковий номер [NUMBER] , який посвідчений державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. 26 листопада 2011 року та зареєстрований в реєстрі за номером 2-3804. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.09.2020 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] ; треті особи: [PERSON] , [PERSON] про розірвання договору довічного утримання за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачці наданий строк для надання відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. При цьому пояснив, що на даний час в зв`язку із віддаленістю його місця проживання він не може в повній мірі виконувати умови Договору довічного утримання від 26.11.2011 року та здійснювати повноцінний догляд за своєю матір`ю. Тому просив розірвати Договір довічного утримання від 26.11.2011 року. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але 26.10.2020 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій одночасно вказує, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. В судовому засіданні треті особи: [PERSON] та [PERSON] не заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання Договору довічного утримання від 26.11.2011 року. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , третіх осіб: [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 745 Цивільного кодексу України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації. Момент виникнення прав та обов`язків між сторонами, передбачених договором утримання (догляду), настає з нотаріального посвідчення договору. У цей момент також виникає і право власності у набувача щодо майна, яке йому передасться за договором, окрім нерухомого майна, виникнення права власності щодо якого чинне законодавство пов`язує з державною реєстрацією правочину (ст. 334 ЦК України). Право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, повинно бути зареєстровано у відповідних державних органах, про що у договорі здійснюється відповідний запис. Відповідно до ч. 1 ст. 747 ЦК України майно, що належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, зокрема майно, що належить подружжю, може бути відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду). Частиною 1 ст. 748 ЦК України передбачено, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 26.11.2011 року між [PERSON] (вигодонабувач) та [PERSON] , [PERSON] (відчужувачі) був укладений Договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2-3804 (а.с. 5). Відповідно до п. 1, 2 умов Договору довічного утримання [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] 2/3 частини двокімнатної квартири [ADDRESS] , належні їм на праві приватної власності на підставі Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І. 17.09.2001 року за р. № 6863. Згідно з п. 3 Договору довічного утримання [PERSON] зобов`язався довічно повністю утримувати [PERSON] та [PERSON] , забезпечувати їх харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, а в разі смерті відчужувачів, зобов`язався їх поховати. Так, зокрема п. 4 Договору довічного утримання встановлена щомісячна вартість матеріального забезпечення (харчування, догляду, необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 600 грн. Предметом вищевказаного Договору визначено нерухоме майно - 2/3 частини квартири [ADDRESS] , які належали на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І. 17.09.2001 року за р. №6863, свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Придніпровського районного виконавчого комітету м. Черкаси, 14.01.1999 року та зареєстрованих у КП «ЧООБТІ» за р. №341. Після укладення Договору довічного утримання право власності на нерухоме майно - 2/3 частини квартири [ADDRESS] перейшло до позивача [PERSON] . Під час укладення вказаного Договору державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. накладено заборону відчуження зазначеної в Договорі частини квартири [ADDRESS] до припинення чи розірвання договору довічного утримання. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [INFO] помер. Вказане стверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції (а.с. 6). Частиною 1 ст. 747 ЦК України передбачено що у разі смерті одного із співвласників майна, що було відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду), обсяг зобов`язання набувача відповідно зменшується. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу даної презумпції, яка у даній справі нічим не спростована, частки [PERSON] та [PERSON] в спільному майні подружжя є рівними, а саме по 2/6 частці квартири [ADDRESS] . Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відчужувач - [PERSON] помер [INFO] , відповідно Договір довічного утримання від 26.11.2011 року в частині його частки у спільному майні - 2/6 частин квартири [ADDRESS] є припиненим. Відповідно розірвання вказаного Договору довічного утримання можливе лише в частині частки іншого відчужувача - [PERSON] . У статті 755 ЦК України визначені підстави для припинення договору довічного утримання (догляду). Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Розірвання у судовому порядку договору довічного утримання у випадку невиконання його істотних умов та відмови від добровільного розірвання однією із сторін та правові наслідки його розірвання передбачені також пунктом 10 Договору довічного утримання від 26.11.2011 року. Таким чином, істотними умовами спірного договору довічного утримання сторони визначили: а) забезпечення відчужувачів житлом шляхом збереження права безоплатного довічного користування вказаною квартирою; б) забезпечення відчужувачів харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, а в разі смерті - їх поховання. Щомісячна вартість матеріального забезпечення складає 600 грн. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Пунктом 2 ч. 1 ст. 755 ЦК України встановлено, що Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу набувача. Підставою для звернення позивача до суду стало виникнення обставин, які унеможливлюють виконання ним своїх зобов`язань за Договором довічного утримання, укладеним 26.11.2011 року, який є чинним, а зокрема віддаленість його місця проживання від його матері - [PERSON] , за якою він має здійснювати догляд, в зв`язку з чим останній не може забезпечити їй належний догляд та належні умови проживання. Дані обставини визнані відповідачкою [PERSON] , про що остання подала до суду відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Аналізуючи викладене та приймаючи до уваги визнання відповідачкою [PERSON] позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, який було укладено між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. 26 листопада 2011 року та зареєстрований в реєстрі за № 2-3804.

Outcome: approved