Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 40,2 кв. м., житловою площею 26,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , посилаючись на те, що після смерті його тітки відкрилась спадщина за заповітом на даний житловий будинок. Однак, постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ та державна реєстрації права власності на житловий будинок. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі їх представника, не заперечують щодо задоволення позову. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] померла тітка позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 02.07.2018 р. виконавчим комітетом Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 19. До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] входить зокрема, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , який належав їй як голові колгоспного двору на підставі довідки № 1588 від 10.09.2019 р. Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 18 квітня [INFO] [PERSON] , на випадок своє смерті склала заповіт та розпорядилася своїм майном, зокрема, житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заповіла [PERSON] . Частина 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стаття 1269 ЦК України встановлює, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведено спадкову справу за № 314/2018, після смерті [PERSON] , за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом за № 916 від 20 липня 2018 року. З метою оформлення зазначеної спадщини, позивач звернувся у Тернопільську районну державну нотаріальну контору, однак, постановою від 06.09.2019 р. № 2977/02-14 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на зазначений житловий будинок. Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна ФОП [PERSON] від 02.05.2019 р. станом на 02.05.2019 р. житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , рахується за [PERSON] 14.01.2019 р. ФОП [PERSON] виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у якому вказана характеристика будинку. Як вбачається із експлікації приміщень до плану житлового будинку [ADDRESS] , загальна площа житлового будинку становить 40,2 кв. м., житлова площа 26,0 кв. м. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні: б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних: г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України - Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991р. (до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавець як член колишнього колгоспного двору набув на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ним і після припинення колгоспного двору в результаті введення вдію вказаного Закону. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, оскільки в даному житловому будинку ніхто не був зареєстрований та не проживав, окрім [PERSON] , а тому, вказане домоволодіння належало голові колгоспного двору [PERSON] . Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючих документів на належне майно та не здійснив державної реєстрації свого права власності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 40,2 кв. м., житловою площею 26,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved