Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського Одеської області, про встановлення факту спільного проживання та визнання права на земельну частку /пай/, у відповідності до ст. ст. 524-527, 529 ЦК України, уточнивши свої позовні вимоги 12.12.2018 року остаточно просить суд: визнати за ним право на земельну частку (пай), що розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського Одеської області у землях КСГП «Дружба народів» с. Руська Іванівка, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] розміром 4,2 в у.ка.га., зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №17, виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 16.01.1997 року за №698/96. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року померла його бабуся спадкодавець - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), розташованої на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у землях КСГП «Дружба народів» с. Руська Іванівка, що відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] розміром 4,2 у.ка.га, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №17 виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 16.01.1997 року за №698/96 на ім'я [PERSON]. Він бажає прийняти спадщину після померлої, звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Базан Т.П. стосовно отримання свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що у нього відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай). Проте, фактично прийняв спадщину після смерті бабусі, оскільки до дня її смерті з 1991 року мешкав разом з спадкодавицею за однією адресою. В той же час, стверджує, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Враховуючи вищевикладене, він і звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити , виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у землях КСГП «Дружба народів» с. Руська Іванівка, що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №17 виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 16.01.1997 року за №698/96. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є онуком померлої [INFO] року [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER], з якого вбачається, що батьком [PERSON] є [PERSON] та Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126,133,135 СК України, з якого можна встановити, що матір`ю [PERSON] /батька позивача/ була [PERSON]. Проте, батько позивача та син спадкодавці [PERSON], померлої [INFO] року помер [INFO] року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Позивач вказує, що окрім нього, інші спадкоємці до майна померлої його бабусі відсутні. Задля повного та об'єктивного розгляду справи, судом було здійснено запит приватному нотаріусу Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Базан Т.П., згідно відповіді на який надано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру за № 54629087 від 27.12.2018 року, з якого вбачається, що спадкова справа до майна померлої [PERSON], яка померла [INFO] року не заводилась, у Спадковому реєстрі за вказаними параметрами запиту інформація відсутня. У відповідності до довідки № 574, виданої Руськоіванівською сільською радою, [PERSON], яка померла [INFO] року, [NUMBER] від 27.11.2018 року, на момент смерті постійно проживала і була зареєстрована по [ADDRESS]. Згідно довідки № 577 від 28.11.2018 року, виданої Руськоіванівською сільською радою, згідно акту опиту свідків від 28.11.2018 року, [PERSON] дійсно зареєстрований по [ADDRESS], але з 1991 року і на момент смерті проживав разом та вів спільне господарство з бабусею - [PERSON], яка померла [INFO] року, А/З № 06 від 27.11.2018 року по [ADDRESS]. Матеріали справи містять і самий акт опитування свідків № 576 від 28.11.2018 року/. Позивач бажає прийняти спадщину після смерті бабусі [PERSON], яка померла [INFO] року, звернуся до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, не відмовився від спадщини, проте листом № 466/01-16 від 29.11.2018 року приватного нотаріуса Білгород-Дністровського нотаріального округу Базан Т.П. повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] неможливо у зв'язку із пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини та відсутністю оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове майно . Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяв Цивільний кодекс України від 18 липня 1963 року (надалі ЦК України 1963 року), то до спірних правовідносин слід застосовувати норми вказаного Закону. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У відповідності до 529 ЦК України 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Матеріалами справи встановлено, що позивач вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме прийняв на зберігання документи після смерті спадкодавиці, в т.ч. і копію Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого на ім'я [PERSON], окрім того звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, не відмовився від прийняття спадщини. Позивач зазначає, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №17, виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 16.01.1997 року за №698/96 був втрачений спадкодавицею. Згідно п.3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що позивач по справі є спадкоємцем до майна померлої, інших спадкоємців судом не встановлено, який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, не заявив відмову від неї, проте та обставина, що у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу позбавляє його можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, іншого способу, окрім як в судовому порядку захистити права позивача не вбачається можливим, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved