Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, посилаючись на те, що з серпня 2005 року він працював вчителем по предмету «Захист Вітчизни» Боронявської [PERSON] ступенів. За час роботи він не порушував трудової дисципліни та не мав стягнень. 12 серпня 2015 року він мав вийти на роботу після відпустки, але вийшов 10 серпня 2015 року для підготовки до навчального процесу. В цей самий період захворів його батько і 13 серпня 2015 року позивач був змушений відвезти його до лікарні. Зранку 13 серпня 2015 року о 08 годині він заїхав до школи, щоб повідомити адміністрацію школи про причину його відсутності на робочому місці, однак на роботі нікого не було і він без погодження повіз батька до лікарні. Пізніше про свою відсутність він особисто повідомив голову профспілкового комітету [PERSON] 14 серпня 2015 року він просто запізнився на роботу і прийшов не о 08 годині, а о 08 год. 45 хв., оскільки відвіз сніданок батькові у лікарню. Всі інші дні він виходив на роботу і працював належні йому 15 години з врахуванням того, що на роботі він мав 15 годин на місяць, що становить менше половини ставки. 28 серпня 2015 року позивач вийшов на роботу і його повідомили про звільнення з роботи за прогул, тобто відсутність на роботі 13 та 14 серпня 2015 року. З наказом про звільнення він не ознайомлений у встановленому порядку. Лише 01 вересня 2015 року йому вдалося отримати ксерокопію наказу, але не під розписку. Вважає, що його звільнення грубо порушує трудові права та є незаконним. Зі змісту наказу його звільнено за відсутність на робочому місці 13 та 14 серпня 2015 року, тобто відповідач мотивує його звільнення за прогул, що передбачено п. 4 ст. 40 КЗпП України. Однак у наказі відповідачем вказано на те, що позивача звільнена за систематичне невиконання без поважних обовязків покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. В чому полягає систематичність порушення ним трудової дисципліни, які конкретно обовязки покладені на нього він не виконав в наказі не зазначено. При застосуванні до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани від нього не вимагали пояснень по суті порушення трудової дисципліни. З наказом про накладення на нього догани його не ознайомлювали, що позбавило його можливості оскаржити це наказ. В роботі позивача немає жодних порушень обовязків передбачених трудовим договором. Позивач є членом профспілки навчального закладу і його звільнення можливе зі згоди профспілкового комітету, чого не було дотримано. У позовній заяві [PERSON] просить суд винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ № 203-к від 18 серпня 2015 року по відділу освіти Хустської РДА про його звільнення з роботи з посади вчителя по предмету «Захист Вітчизни» Боронявської [PERSON] ступенів, поновити його на роботі на посаді вчителя предмету «Захист Вітчизни» Боронявської [PERSON] ступенів, стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 18.08.2015 року по день постановлення рішення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити з мотивів, наведених у заяві. Представник відповідача відділу освіти Хустської РДА [PERSON], яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, подала письмове заперечення на позов, вважає, що звільнення позивача було проведено відповідно до вимог діючого законодавства, просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] з мотивів, наведених у запереченні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює на посаді заступника директора з навчально виховної роботи Боронявської [PERSON] ст. 13.08.2015 року та 14.08.2015 року [PERSON] - вчитель по предмету «Захист Вітчизни» Боронявської [PERSON] ступенів був відсутній на робочому місці, про що було складено відповідні акти № 90 від 13.08.2015 року та № 92 від 14 08.2015 року. На підставі вищевказаних актів начальнику відділу освіти Хсутської РДА було направлено доповідну записку № 94. від 14.08.2015 року. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді вчителя предмету «Захист Вітчизни» Боронявстької ЗОШ І-ІІ ступенів. Наказом відділу освіти Хустської районної державної адміністрації від 18 серпня 2015 року № 203-к [PERSON] звільнено з займаної посади, днем 19 серпня 2015 року у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Отже, за встановлених фактичних обставин справи, суд приходить висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Кодексом законів про працю України. При цьому у спорах про поновлення на роботі з урахуванням положень ЦПК України та КЗпП України, доведення правомірності звільнення працівника покладено на роботодавця. Так в ході судового розгляду зясовано та належними доказами стверджено, що згідно наказу відділу освіти № С-4 від 12.08.2015 року до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за прогули без поважних причин, згідно з пунктом 1 статті 147 КЗпП України, на підставі складених актів про відсутність на роботі [PERSON] Копії наказу та актів наявні у матеріалах справи та оглянуті судом. Як вбачається з наявного у матеріалах справи акту № 1263 від 17 серпня 2015 року позивач [PERSON] в службовому кабінеті начальника відділу освіти райдержадміністрації, ознайомився з наказом про накладення на нього дисциплінарного стягнення, однак засвідчити факт ознайомлення особистим підписом та отримати вищезазначений наказ на руки відмовився. Також, актом № 1264 від 17.08.2015 року стверджено факт відмови [PERSON] від надання письмових пояснень з приводу відсутності його на роботі 13 серпня 2015 року та 14 серпня 2015 року. Відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту» позивача було звільнено за поданням в.о. директора Боронявської [PERSON] ступенів, вих. № 94 від 14.08.2015 року та за належною згодою профспілкового комітету навчального закладу, що стверджується протоколом №10 засідання ПК Боронявської [PERSON] ступенів від 17.08.2015 року. Отже, твердження позивача про його звільнення начебто без згоди профспілкового комітету навчального закладу є хибним та надуманим. Згідно, акту № 99 від 19 серпня 2015 року складеного комісією Боронявської [PERSON] ступенів позивач [PERSON] був запрошений у кабінет директора школи, де він ознайомився з наказом про його звільнення, але відмовився засвідчити це своїм підписом та відмовився забрати трудову книжку, від будь яких пояснень з приводу цього також відмовився. Листом відділу освіти Хустської РДА від 11.09.2015 року №Ч-49 позивача в черговий раз запрошувався зявитися в Боронявську [PERSON] ступенів для одержання трудової книжки та наказів «Про звільнення» № 203-к від 18.09.2015 року, та «Про накладення дисциплінарного стягнення» №С-4 від 12.08.2015 року. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно i сумлінно, своєчасно i точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової i технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна це встановлений нормами права порядок взаємовідносин учасників трудового процесу, що визначає точне виконання ними своїх трудових функцій. Відповідно до Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників навчально-виховних закладів системи Міністерства освіти України затвердженого наказом Міністерства освіти України № 455 від 20.12.1993 р. (зареєстр. в Міністерстві юстиції України 02.06.1994 р. за № 121/330) зазначено про те, що трудова дисципліна ґрунтується на свідомому виконанні працівниками своїх трудових обов'язків і є необхідною умовою організації ефективної праці і навчального процесу. До порушників дисципліни застосовуються заходи дисциплінарного та громадського впливу. Як вбачається з наказу Боронявської [PERSON] ступенів №46 від 50.08.2014 року «Про комплектування школи педкадрами» та тарифікаційного списку працівників Боронявської [PERSON] ступенів у позивача тижневе навантаження становило 15 годин. Дана обставина спростовує твердження позивача про те, що він нібито повинен був відпрацьовувати належні йому 1,5 години в день з врахуванням того, що на роботі він мав відпрацювати 15 годин на місяць. Наказом Боронявської [PERSON] ступенів №41 від 28.05.2015 року «Про вихід на роботу педагогічних працівників у канікулярний період» на підставі рішення педради зазначено, всім учителям школи у канікулярний період виходити на роботу, згідно розкладу уроків на 2014-2015 навчальний рік, затверджених директором Боронявської [PERSON] ступенів. Тобто, згідно розкладу уроків та проведення гурткової роботи з патріотичного виховання та тижневого навантаження позивач мав відпрацьовувати в канікулярний період 3 години щодня (15 год.:5 днів =3 год. на один робочий день), а не 1,5 години як зазначено у позовній заяві. Вищезазначену обставину в судовому засіданні ствердив також свідок [PERSON] заступник директора Боронявської [PERSON] ступенів, а також додала, що [PERSON] 13.08.2015 року та 14.08.2015 року не зявився у школу на роботу. Письмовими поясненнями голови профспілкового комітету школи [PERSON]І від 20.10.2015 року наявними у матеріалах справи, спростовано твердження позивача про те, що він повідомляв про необхідність своєї відсутності на роботі 13.08.2015 року голову профспілки даної школи. Отже, на думку суду [PERSON] у позові та своїх поясненнях наданих в судовому засіданні посилається на власні формальні міркування, без предявлення суду належних доказів відсутності на роботі та фактичної відмови від отримання наказу №С-4 від 12.08.2015 року «Про накладення дисциплінарного стягнення» та наказу від 18.08.2015 року №203-к «Про звільнення з роботи». Судом не здобуто доказів, що позивачем надавалися керівництву навчального закладу усні або письмові попередження про відсутність його на роботі. Таким чином, твердження позивача є необґрунтованими, нічим не підтверджені та суперечать вимогам пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992р., - прогулом без поважної причини вважається, зокрема, самовільне використання працівником без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки, тощо. За змістом пункту 23 указаної постанови, за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Отже, суд констатує, що викладені факти повністю спростовують доводи позивача про порушення роботодавцем, тобто відділом освіти Хустської РДА його трудових прав при звільненні. З врахуванням вище наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем відділом освіти Хустської РДА повністю доведено підставність та законність звільнення позивача [PERSON] з роботи у Боронявській [PERSON] ступенів. Крім того, в силу ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Причини пропущення строку позовної давності позивачем не зазначено. В ході розгляду справи судом встановлено, що про всі факти викладені позивачем у позовній заяві [PERSON] було відомо з моменту видачі наказу від 18.08.2015 року №203-к про його звільнення, що підтверджується актами про ознайомлення позивача з даними документами та відмовою від їх отримання та надання письмових пояснень, а також згода профспілкового комітету Боронявської [PERSON] ступенів на звільнення [PERSON] та доповідної записки-подання дирекції Боронявської [PERSON] ступенів від 14.08.2015 року № 94. Також, листом відділу освіти Хустської РДА від 11.09.2015 року №Ч-49 позивачу надано обґрунтоване пояснення стосовно його звернення про поновлення на роботі. Тому суд, констатує факт пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом і вважає, щзо у задоволення позовних вимог [PERSON] до відділу освіти Хустської РДА сіл відмовити.

Outcome: dismissed