Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що він перебував з відповідачем у шлюбі, від якого 04.11.2003 року в них народилася донька [PERSON]. На підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2015 року з нього щомісячно стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку на користь відповідача на неповнолітню дитину [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, з 19.09.2015 року і по теперішній час він перебуває у шлюбі з [PERSON], від якого вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Крім того, від надає матеріальну допомогу батькам, які є пенсіонерами і часто хворіють. У звязку з вищевикладеним, позивач просить суд на підставі ст.192 Сімейного кодексу України зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на [PERSON] з 1/4 частини до 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні позов підтримав і просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, посилаючись на те, що вона сама виховує доньку, її батьки пенсіонери, матеріальну допомогу їй не надають. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, серії 1-ЖС, №134863, виданого 13.11.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м.Запоріжжя, [PERSON] і [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.10). Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2015 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.04.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі свідоцтвом про шлюб, серії І-ЖС, №163374, виданим 19.09.2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 19.09.2015 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №328. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про народження, серії І-ЖС, №304641, виданого 17.02.2016 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.6). На підставі довідки вих.№16/10 від 12.04.2016 року, виданої АТ «Мотор Січ», встановлено, що [PERSON] знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною з 01.04.2016 року (а.с.8). Відповідно до довідки, виданої АТ «Мотор Січ», [PERSON] працює на зазначеному підприємстві, загальна сума його доходу за період з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року становить 20081,42 гривень, сплачені аліменти 6693,83 гривень (а.с.9). Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Отже, розмір аліментів у кожному випадку визначає суд, беручи до уваги різні обставини, у тому числі й матеріальне становище платника аліментів. Закон не встановлює верхньої межі розміру аліментів на дитину, а називає лише мінімальний їх розмір (нижню межу). У ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України зазначено, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Із зазначених норм закону випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов'язком, і може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. З матеріалів справи випливає, що після ухвалення рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2015 року, сімейний і матеріальний стан позивача змінився (19.09.2015 року він одружився, а 07.02.2016 року у нього народилася ще одна дитина [PERSON]І.). У звязку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2015 року. При визначенні частки доходу відповідача, до якої необхідно зменшити розмір стягнутих за рішеннями суду аліментів, суд, враховуючи, що батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини, [PERSON] на даний час має двох неповнолітніх дітей, які перебувають на його утримані, виходячи з принципу розумності та справедливості, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей, вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих з [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] з 1/4 частини до 1/5 частини зі всіх видів заробітку. При цьому посилання позивача, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки пенсіонери, суд не приймає до уваги, так як [PERSON] не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження зазначеного. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, матеріальний стан обох сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. У судовому засіданні позивач просив не стягувати з відповідача сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір. Тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved