Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними та зміну умов договору. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 04.10.2013 року між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», було укладено договір про припинення зобов'язань за кредитним договором № 014/1101/82/35802 від 24.05.2007 року, відповідно до умов якого з дати його укладення припинилися боргові зобов'язання за кредитним договором № 014/1101/82/35802 від 24.05.2007 року в розмірі 147834,98 доларів США, що в еквіваленті становить 1181644,99 грн., а кредитний договір вважається розірваним. Договір про припинення було укладено у зв'язку з погашенням третьою особою - ТОВ «ТРК «Третій регіон» до підписання цього договору зобов'язань, що випливають з кредитного договору. Позивач вказує, що в п. 1 договору про припинення зобов'язань за кредитним договором було неправильно розраховано пеню за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором, яка значно перевищує розмір заборгованості. Тому, вважає, що такий розрахунок пені є несправедливим, проведеним всупереч вимогам діючого законодавства, оскільки даним пунктом встановлено вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) за невиконання зобов'язань по кредитному договору. Вважає, що встановлення пені в розмірі, яка 3,21 рази перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності, та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов'язань за спірним договором. Просить суд визнати недійсною умову п. 1 договору про припинення зобов'язань за кредитним договором № 014/1101/82/35802 від 24.05.2007 року, що був укладений 04.10.2013 року, в частині визначення розміру непогашеної позичальником заборгованості в розмірі 147834,98 доларів США, що в еквіваленті становить 1181644,99 грн. та пені за порушення строків розрахунків в розмірі 900487,7 грн. та змінити умови п. 1 договору про припинення зобов'язань за кредитним договором № 014/1101/82/35802 від 24.05.2007 року, що був укладений 04.10.2013 року, встановивши розмір непогашеної позичальником заборгованості в розмірі 52717 доларів США, що в еквіваленті становить 421735,94 грн., а пеню за порушення строків розрахунків - в розмірі 140578,65 грн. Сторони в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач просив позов задовольнити, представник відповідача проти задоволення позову не заперечила. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи судом встановлено, що 04.10.2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», як кредитором та [PERSON], як позичальником було укладено договір про припинення зобов'язань за кредитним договором № 014/1101/82/35802 від 24.05.2007 року, відповідно до умов якого були припинені боргові зобов'язання за кредитним договором № 014/1101/82/35802 від 24.05.2007 року в розмірі 147834,98 доларів США, що в еквіваленті становить 1181644,99 грн., а кредитний договір вважається розірваним. За умовами договору про припинення зобов'язань за кредитним договором даний договір укладений з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України. Пунктом 1 цього договору визначено, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за Кредитним договором станом на день укладення цього договору складає 147834,98 доларів США, що складає еквівалент 1181644,99 грн. на дату укладення цього договору, в тому числі: основна сума боргу кредиту - 9811,01 доларів США, що складає еквівалент 78419,4 грн.; проценти нараховані за користування кредитом - 25364,43 доларів США, що складає еквівалент 202737,89 грн.; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за Кредитним договором - 900487,70 грн. Відповідно до п.2 вказаного договору у зв'язку з погашенням третьою особою - ТОВ «ТРК «Третій регіон» до підписання цього договору зобов'язань, що випливають з кредитного договору, зобов'язання за кредитним договором припиняються, а кредитний договір вважається розірваним з дати укладення договору про припинення зобов'язань за кредитним договором. Згідно п.5.2. договору від 04.10.2013 року позичальник засвідчив, що умови цього договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам(інтересам сім'ї), є розумними та справедливими. Відповідно до п.7 договору про припинення зобов'язань за кредитним договором сторони погодили, що з підписанням цього договору позичальник вважається повідомленим відповідно до п.164.2.17 «д», п.164.2 ст.164 Податкового Кодексу України про анулювання боргових зобов'язань та про те, що сума анульованих боргових зобов'язань буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позичальника за підсумками звітного періоду, в якому боргові зобов'язання було анульовано. При цьому на позичальника відповідно до Податкового кодексу України покладається обов'язок сплати податку на доходи фізичних осіб з суми анульованих боргових зобов'язань та відображення суми отриманого доходу у вигляді анульованих боргових зобов'язань у річній податковій декларації. Сплата податків, пов'язаних із виконанням цього договору, здійснюється відповідно до податкового законодавства і не впливає на цивільно-правові відносини сторін за цим договором. Пунктом 18 договору про припинення зобов'язань за кредитним договором встановлено, що даний договір є невід'ємною частиною кредитного договору. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, судом встановлено, що укладений між позивачем, як позичальником та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», як кредитором 04.10.2013 року договір про припинення зобов'язань за кредитним договором № 014/1101/82/35802 від 24.05.2007 року є невід'ємною частиною вказаного кредитного договору. Зазначений кредитний договір є розірваним на підставі договору про припинення зобов'язань за кредитним договором, тому ставити питання про визнання недійсним окремих пунктів договору неможливо, оскільки саме такі умови були передбачені сторонами, як підстава для розірвання кредитного договору і їх зміна може зумовити зміну інших положень цього договору або кредитного договору. Змінювати умови договору саме шляхом встановлення певних сум заборгованості, пені чи інших сум за рішенням суду, не передбачено ні самим договором, ні законом. Оскільки кредитний договір між сторонами розірваний на умовах, передбачених за їх згодою, заборгованості [PERSON] по сплаті жодних сум за кредитним договором в користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не існує, суд не вбачає в даному випадку порушення, невизнання або оспорювання будь-яких прав, свобод чи інтересів позивача, пов'язаних з укладенням чи виконанням договору про припинення зобов'язань за кредитним договором від 04.10.2013 року. Крім того, посилаючись в позовній заяві на порушення Закону «Про захист прав споживачів», позивач жодним чином не підтверджує, що між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір про надання саме споживчого кредиту. Статтею 203 ЦПК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстав недійсності правочину, передбачених ч.1 ст.215 ЦПК України суд не вбачає. З огляду на викладене, позов, з яким позивач звернувся до суду, суд вважає таким, що направлений лише на ухилення позивача від виконання можливих податкових зобов'язань, що передбачено п.7 зазначеного договору. На основі викладеного суд приходить до висновку, що в позові [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними та зміну умов договору, слід відмовити за безпідставністю. На підставі ст.ст. 203 - 210, 215 ЦК України,

Outcome: dismissed