Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати належність домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS], померлій [INFO] року [PERSON], як попередньому власнику; визначити позивача, як спадкоємця, наступним власником вказаного домоволодіння; визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., та господарсько-побутову споруду: сарай літ. «Б», що розташовані по [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилається на те, що в 1974-1977 роках його мати - [PERSON] за власні кошти звела вищезазначений житловий будинок та сарай, до моменту смерті володіла та користувалася ними. За життя [PERSON] її права на будинок ніким не оспорювалися. Після смерті матері позивач фактично вступив у володіння спадковим майном, проте оформити свої права на будинок він не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника ради, позов [PERSON] визнає повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 01 серпня 2014 року позивач звернувся до Решетилівської державної нотаріальної контори із проханням видати на його ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] після померлої [INFO] року матері - [PERSON]. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначений будинок, державним нотаріусом обґрунтовано була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії /а.с. 8/. У п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За наведених обставин у даній справі необхідно з'ясувати наявність фактичних та правових підстав виникнення у спадкодавця - [PERSON] права власності на зазначений будинок. З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Жовтневої сільської Ради депутатів трудящих від 27.12.1973 року гр. [PERSON] дозволено здійснювати забудову земельної ділянки площею 0,15 га по [ADDRESS]. На підставі зазначеного рішення виконкомом сільської Ради [PERSON] було видано свідоцтво на забудову садиби, згідно з яким на відведеній земельній ділянці належало збудувати жилий будинок на 3 кімнати житловою площею 39,75 кв.м. із господарським сараєм розміром 7х4. Строк початку та закінчення будівництва - 1974-1977 рр. /а.с. 9/. [INFO] року [PERSON] померла /а.с. 7/. Відповідно до довідки Жовтневої сільської ради народних депутатів Решетилівського району Полтавської області від 04.05.1983 року на день смерті за [PERSON], згідно з записом в погосподарській книзі під № 21, значиться наступне спадкове майно: саманний, обкладений цеглою, критий шифером житловий будинок житловою площею 36 кв.м. з надвірною будівлею - сараєм, розташований у с. Жовтневе /а.с. 11/. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом п. 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу, списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, складалися бюро технічної інвентаризації на підставі погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих. Аналіз діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства свідчить про те, що записи у погосподарських книгах та довідки виконавчих комітетів сільських рад визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Рішення виконкому Жовтневої сільської Ради депутатів трудящих від 27.12.1973 року, яким [PERSON] була відведена земельна ділянка для будівництва, свідоцтво на забудову садиби, довідка Жовтневої сільської ради народних депутатів Решетилівського району Полтавської області від 04.05.1983 року, а також наявність у погосподарській книзі запису про належність житлового будинку [PERSON] у сукупності свідчать про те, що за життя [PERSON] набула право власності на житловий будинок із надвірною спорудою, що розташовані по [ADDRESS]. Не дивлячись на те, що за життя [PERSON] не оформила належним чином своє право власності та не отримала правовстановлюючого документу на належний їй будинок, вищенаведене діє підстави для висновку про те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить зазначений будинок. Статтею 524 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У відповідності до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР передбачені дії, що свідчать про прийняття спадщини. Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що у державній нотаріальній конторі відсутня спадкова справа після померлої [INFO] року [PERSON], тобто позивач не звертався до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Між тим, згідно довідки Жовтневої сільської ради народних депутатів Решетилівського району Полтавської області від 04.05.1983 року позивач після смерті матері здійснював добудову будинку, а також охороняв цей будинок. Згідно довідки Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 06.10.2014 року № 02-21/616 [PERSON] після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, здійснював догляд за будівлями та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Наведене свідчить про те, що позивач фактично вступив в управління спадковим майном, а відтак він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері. Таким чином наявні правових підстав для задоволення позову [PERSON]

Outcome: approved