Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в обгрунтування якого вказав, що на початку 1980 року сімї в складі [PERSON] та [PERSON] було виділено земельну ділянку на території Сквирської міської ради Київської області по вул. Комсомольській розміром 0,06 га для ведення садівництва. У тому ж році вони побудували на вказаній земельній ділянці садовий будинок з погребом, прибудовою, вбиральнею та огорожею. У 1983 році було збудовано гараж, що підтверджується технічним паспортом на будинок. У встановленому законодавством порядку садовий будинок та господарські будівлі в експлуатацію введено не було, відповідний номер не надавався. В березні 2004 року між позивачем та сімєю [PERSON] було досягнуто домовленості про те, що він вселяється до будинку та користується ним як своїм. [PERSON] повинні були оформити на себе право власності на будинок, після чого повинна була бути укладена угода купівлі продажу садибного будинку. 23.10.2007 року [PERSON] помер. Дружина померлого, [PERSON] обіцяла позивачу оформити на себе право власності на садовий будинок в порядку спадкування та в подальшому нотаріально оформити відчуження на користь позивача. У 2010 року позивач , бажаючи прискорити виконання досягнутих домовленостей щодо будинку, за власний рахунок виготовив технічний паспорт на будинок та передав його відповідачці [PERSON] Ніяких дій, щодо належного оформлення з боку відповідачки не відбулося. Оскільки позивач добросовісно заволодів садовим будинком у березні 2004 року, продовжує відкрито і безперервно ним володіти понад десять років, зважаючи на те, що іншим шляхом захистити свої права не може, а тому просить суд визнати за ним право власності на садовий будинок з погребом, прибудовою, гаражем та огорожею по вул. Комсомольській (б/н), м. Сквира, Київської області в порядку набувальної давності. В подальшому позивач звернувся до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача у звязку зі смертю відповідачки. Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 13.08.2015 року по справі було замінено відповідача з [PERSON] на [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в його відсутності, позов підтримує (а.с. 28 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, звернулась до суду з письмовою заявою, в якій просить суд ухвалити рішення у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та повідомляє суд, що підтверджує факт проживання, володіння, користування [PERSON] з березня 2004 року по теперішній час садовим будинком б/н в м. Сквира, який належав її покійним батькам [PERSON] та [PERSON] (а.с.27). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що з березня 2004 року позивач [PERSON] проживає в будинку по вул. Комсомольській (б/н), м. Сквира, Київської області, що також підтверджується відповідачкою по справі. Будинок з господарськими будівлями (гараж, убиральня, огорожа), що підтверджується копією технічного паспорту від 17.05.2010 року (а.с.9) належав [PERSON] та [PERSON], які померли 23 жовтня 2007 року (копія свідоцтва про смерть [PERSON] І-ОК № 098708 а.с. 25) та 20 червня 2010 року (копія свідоцтва про смерть [PERSON] І-ОК № 190439 а.с. 26). Відповідачем по справі є дочка померлих власників садибного будинку [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.23), а також копія свідоцтва про одруження щодо зміни прізвища з [PERSON] на [PERSON] (а.с.24). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. За змістом ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно ч.3 ст.397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. У звязку з наведеним вище, суд приходить до висновку про те, що в діях позивача при вселенні в садовий будинок б/н по вул.. Комсомольській, м. Сквира, Київської області була добросовісність, що є обовязковою умовою та юридично значимим фактором, а також позивач відкрито, безперервно володіє нерухомим майном більш 10 років, а тому позов підлягає задоволенню на підставі вимог ст.. 344 ЦК України.

Outcome: approved