Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом, який в подальшому був уточнений, до [PERSON] і просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] та зняти з реєстрації [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 06.12.1994 року він є власником будинку [ADDRESS] . Приблизно у 2002 році його донька від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , звернулась до позивача з проханням зареєструвати її в будинку [ADDRESS] . Позивач зазначає, що не міг їй відмовити та зареєстрував у себе в будинку [ADDRESS] [PERSON] . На цей час її місцезнаходження позивачу не відомо, до позивача вона не звертається та не телефонує. Звернувшись до органів міської ради з проханням надати довідку про склад родини, позивачем було з`ясовано, що фактично зареєстрована за даною адресою не « [PERSON] », 1986 р.н., а « [PERSON] », 1967 р.н. у зв`язку чим позов було уточнено. З 2018 року позивач є інвалідом 2-й групи за загальним захворюванням (інсульт) і тому постійно працювати не має змоги. Його дружина (шлюб зареєстровано у 2004 році) фактично утримує позивача та двох спільних дітей. У минулому році позивач звернувся для отримання субсидії до органів соцзахисту, але йому було відмовлено у зв`язку з ненаданням відомостей про отримання грошей зареєстрованою в цьому будинку [PERSON] . У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги в частині правильних даних щодо відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом. Призначено судове засідання. 17.01.2020 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Калініною О.Ю. подано уточнену позовну заяву. 04.03.2020 року представником позивача подано клопотання про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] . Оскільки представником позивача самостійно забезпечена явка вказаних свідків в суд, в судовому засіданні 16.06.2020 року дане клопотання задоволено ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання. В судове засідання 16.06.2020 року також з`явилась представник позивача [PERSON] , яка підтримала в повному обсязі уточнений позов, надала пояснення відповідно до викладених в позові обставин, не заперечувала проти заочного розгляду справи, а також надала докази неможливості отримання інформації щодо підстав реєстрації відповідача за вказаною в позові адресою, які долучені судом до матеріалів справи. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.06.2020 року, занесеної до протоколу судового засідання, проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, показання свідків, приходить до наступних висновків. Відповідно до копії свідоцтва, виданого Виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів про право особистої власності на житловий будинок від 06.12.1994 року, [PERSON] належить на праві особистої власності цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS] (а.с.9). Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 15.08.2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.10). З відповіді начальника Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області від 03.12.2019 року вбачається, що на адвокатський запит від 26.11.2019 року, зареєстрований в Новобаварському ВП ГУНП в Харківській області 02.12.2019 року стосовно надання інформації по зверненням гр. [PERSON] , 1967 р.н., з усними чи письмовими заявами, викликами по «102» за адресою: [ADDRESS] , повідомлено, що згідно наявних обліків ІПНП НПУ, даних канцелярії заяв та викликів по вищевказаному факту до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області від гр. [PERSON] , у період з 2002 року по теперішній час не надходило (а.с.33). Згідно з відповіддю КНП «Міська поліклініка №24» Харківської міської ради від 10.12.2019 року медична карта амбулаторного хворого (форма №025/о) [PERSON] , 1967 р.н., зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , в реєстратурі поліклініки МП №24 не заводилась. Декларацію про надання первинної медичної допомоги з лікарями МП №24 остання не підписувала (а.с. 34). Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням (а.с.5). Звернення представника позивача до відповідних органів щодо встановлення підстав реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] не дали певних результатів (а.с.65-68) В судовому засіданні свідок [PERSON] , сусідка позивача, суду пояснила, що в будинку [ADDRESS] вона проживає 15 років і добре знає родину сусідів, до складу якої входять позивач, його дружина та двоє неповнолітніх дітей. Будь-яких інших осіб, які б проживали в буд [ADDRESS] , свідок ніколи не бачила, хоча й часто спілкується з сусідами, приходить до них в гості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання, відповідно до яких вона доводиться подругою позивачу та хрещеною матір`ю його дитині, знайома з позивачем більше 20 років, знає, що в нього є дочка від першого шлюбу, але ніколи її не бачила. Свідок майже кожні вихідні приходить в гості до позивача, навіть проживала в будинку позивача місяць, однак жодного разу не бачила, щоб хтось сторонній мешкав в будинку позивача, окрім його дружини та двох дітей. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що власник житлового будинку позивач [PERSON] має певні перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження будинком [ADDRESS] , його право порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] за даною адресою, за якою вона не проживає багато років, тягне додаткові витрати з боку позивача по сплаті за комунальні послуги та утримання будинку, а також перешкоджає позивачу в отриманні субсидії та вільному розпорядженні будинком. При цьому [PERSON] не має права власності на вищевказане домоволодіння, в судове засідання не з`явилася, відзиву не надала та не довела протилежних обставин, що свідчили б про поважність причин її непроживання за адресою реєстрації або факту відповідної домовленості з власником житла. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] , у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. У зв`язку з чим позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації в частині позовних вимог про зняття [PERSON] з реєстрації за вищевказаною адресою задоволенню не підлягає. У зв`язку із частковим задоволенням позову, враховуючи той факт, що позивач [PERSON] , на підставі Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial