Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом в якому зазначив, що він є сином відповідачки [PERSON], а його батьком є [PERSON] Мати з батьком розірвали шлюб у 2003 році, після чого він став проживати з матір'ю. Так як він з матір'ю не мали свого житла, то його дідусь [PERSON] і бабуся [PERSON] подарували його матері [PERSON] кошти на придбання квартири в сумі 313 100 грн. за адресою: [ADDRESS] за умови, що квартира буде придбана у тому числі і на нього на праві спільної сумісної власності. Мати добавила на квартиру своїх грошей в сумі 267 650 грн. і купила вказану квартиру. Однак його мати, 04.09.2006 року оформила нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу на вказану квартиру лише на себе. Такі свої дії мати пояснила тим, що на момент оформлення договору купівлі-продажу він був ще неповнолітнім, тому для оформлення на нього договору потрібна була згода органу опіки та піклування, що займало багато часу, а продавці квартири чекати не хотіли. При цьому мати пообіцяла коли йому виповниться 18 років, то вона оформить на нього частину квартири. Але після досягнення повноліття мати частину квартири на нього так і не оформила, що обумовило його звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, обґрунтували його тими ж підставами, що зазначені в позовній заяві і просять суд визнати за позивачем [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] разом з його матір'ю. Відповідачка [PERSON] позов визнала у повному обсязі і суду показала, що дійсно на придбання спірної квартири дідусь її сина - [PERSON] і бабуся [PERSON] дали їй грошові кошти в сумі 313100 грн. Решта коштів 267 650 грн. була її. За ці спільні кошти вона придбала спірну квартиру, яку оформила тільки на себе, оскільки для оформлення на сина, який був ще неповнолітнім потрібна була згода його батька, якого не було і згода органу опіки та піклування, отримання якої зайняло б багато часу, а продавці квартири не хотіли чекати, тому вона і оформила квартиру на себе. Сину пообіцяла, що після досягнення ним повноліття вона оформить частину квартири на нього. Однак в кінці 2013 року вона посварилась з сином і квартиру на нього так і не оформила. На даний час з сином вона примирилась і готова оформити на нього квартиру. Просить позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 04.09.2006 року відповідачка [PERSON] згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу купила і оформила на себе спірну квартиру за адресою: [ADDRESS]. /а.с.14/ Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] і [PERSON] суду показали, що на придбання спірної квартири вони дали відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 313 100 грн. за умови щоб вона оформила цю квартиру і на їхнього онука [PERSON] Тобто, судом встановлено і підтверджено сторонами, що спірна квартира була придбана за спільні кошти відповідачки [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] Позивач [PERSON] на придбання спірної квартири не вкладував ніяких коштів, оскільки на той момент був ще неповнолітнім. Ніяких договорів дарування грошових коштів в сумі 313 100 грн. [PERSON] і [PERSON] на свого онука [PERSON] не укладали, хоча враховуючи суму коштів договір дарування у відповідності з вимогами ст.719 ЦК України повинен був укладатись в письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Тобто, набуттю права власності повинен передувати якийсь правочин (дарування, купівлі-продажу, тощо). В даному випадку позивач [PERSON] не вчиняв жодного правочину щодо набуття права власності на спірну квартиру і такі правочини не вчинялись на його користь іншими особами. Як зазначалось судом спірна квартира була придбана за кошти відповідачки [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], тому саме останні в даному випадку, а не позивач [PERSON] мають право на визнання за собою права власності на частину спірної квартири. Крім того, у відповідності з вимогами ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто особа має право звернути до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Іншими словами, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. В даному випадку позивач [PERSON] звернувся до суду, як на його думку, за захистом свого права на спірну квартиру, однак він не набув права власності на цю квартиру у встановленому законом порядку, тому в задоволенні його позову слід відмовити. Укладати мирову угоду сторони не бажають і наполягають на винесенні рішення.

Outcome: dismissed