Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суду із даним позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, анулювання свідоцтва про право власності, визнання права власності, з тих підстав, що народився [INFO] року в с. Острів Сокальського району Львівської області. Його батьками були [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], вони разом проживали у власному будинку [ADDRESS]. В 1991 році позивач виїхав на роботу в Росію, де з часом отримав громадянство. Мама позивача [PERSON] померла [INFO] року. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] року. Приїхавши на похорон батька позивач поховав його та звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, де йому нотаріус повідомила, що будинок в якому він виріс та проживав подарований відповідачці по справі. Надалі позивач довідався про договір дарування зазначеного будинку від 29 серпня 2005 року. Вважає, що договір слід визнати недійсним, оскільки у договорі дарування, підписаного сторонами відсутні відомості про досягнуту між ними домовленість. Відповідно п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при посвідченні нотаріусом правочинів щодо відчуження майна від імені особи, у якої не має чоловіка або дружини (неодружена/неодружений, удова/удівець) відчужував подає відповідну заяву, у якій також зазначається, що майно, яке є предметом цього правочину, не є спільною сумісною власністю. Нотаріус доводить зміст такої заяви до відома другого учасника правочину та зазначає про це в тексті договору. Така заява повинна виходити від особи особисто. Дарувальник був вдівцем, не подав нотаріусу такої заяви, і в тексті договору дарування нотаріус не зазначила про наявність такої заяви та про те, що її зміст доведено до відома другої сторони. Виключень із п. 45 Інструкції щодо права відчужувача не подавати таку заяву не існує. Нотаріус не роз'яснила сторонам вимог ст. 722 ЦК України, згідно якої право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття, натомість нотаріус у договорі зазначила, що договір підлягає державній реєстрації, що суперечить ч.1 ст. 722 ЦК України. Не було роз'яснено наслідки укладення договору дарування, ця обставина має значення для справи. Пунктом 72 Інструкції встановлено, що при посвідченні правочинів про перехід права власності на житловий будинок нотаріус роз'яснює сторонам зміст ст. 377 ЦК України, щодо переходу права власності або права користування на земельну ділянку (її частку), на якій будинок розміщений, без зміни її цільового призначення. Нотаріусом цього не було роз'яснено, а також не було роз'яснено зміст ст. 120 Земельного кодексу України, який передбачає, що істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на цей об'єкт. Зазначає, що будинок у власність (користування) відповідачці не передано, вона зареєструвалась, однак жодного дня там не проживала, та в 2009 році знялась з реєстрації, договорів про надання послуг з газопостачання та інш. не переукладала, не ставилось питання приватизації земельної ділянки на якій розташований будинок, тобто подальша поведінка сторін договору свідчить про те, що жодного договору дарування не відбулося, власник надалі проживає, користується будинком, обробляв земельну ділянку, квитанції про оплату за комунальні платежі приходили на його ім.»я, він їх оплачував, оскільки мав пільги. У договорі дарування не вказано про те, що сторонам, в тому числі [PERSON] було роз'яснено значення та умови договору дарування та його правові наслідки, те, що сторони підтверджують дійсність намірів при його укладенні. Згідно довідки БТІ, 20.05.1987р. було проведено первинну інвентаризацію будинку, станом на 2005р. (укладення спірного договору) чинним був Наказ державного комітету України по житлово-комунальному господарству №35 від 30.04.1996р., яким було затверджено Інструкцію про порядок видачі довідок-характеристик на об'єкти нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб та зареєстровані в бюро технічної інвентаризації. Пункт 2.1. вказаної інструкції передбачав: «кожній видачі довідки-характеристики обов'язково передує обстеження об'єктів нерухомості незалежно від того, коли була видана попередня довідка-характеристика. Такого обстеження не проводилось, що свідчить про порушення процедури та нормативних актів. Недотримання зазначених нормативних актів свідчить про недійсність правочину. Згідно п. 15. Інструкції, при посвідченні правочинів і вчиненні деяких інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством України, нотаріус перевіряє справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Справжність підпису нотаріус не перевірила, оскільки у спадковій справі є копія паспорта дарувальника де чітко видно, який у нього підпис. У спірному договорі підпису дарувальника взагалі немає, а просто записано прізвище, ім»я та по батькові дарувальника. У спадковій справі є заява [PERSON], про те, що він у шлюбі не перебуває, де підпис ще інший від підпису у паспорті та договорі. На копії паспорта є штамп нотаріуса від 22.08.2005р. з відбитком «з оригіналом згідно», однак яким чином нотаріус могла завірити копію паспорта, якщо [PERSON] згідно медичної документації з 10 по 26 серпня 2005 року перебував на стаціонарному лікуванні. Нотаріус не перевірила справжність підпису дарувальника, що також є порушенням п. 15 Інструкції та ст. ст. 7, 43, 55 Закону України «Про нотаріат». Просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 29 серпня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Сокальського нотаріального округу [PERSON], анулювати свідоцтво про реєстрацію права власності на будинок по [ADDRESS], визнати за позивачем право власності на житловий будинок по [ADDRESS] в порядку спадкування. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просить задовольнити, повідомив, що оскаржуваний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки відповідачка не вселилася в будинок, не зареєструвалася у ньому, не переоформила договори про надання комунальних послуг на своє ім»я. Крім цього, спірний договір дарування на його думку не був підписаний батьком позивача, про, що свідчать розбіжності у зразках його підпису у ряді документів. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, вважає їх безпідставними, оскільки даний спір вже вирішувався в судовому порядку. Треті особи приватний нотаріус Сокальського районного нотаріального округу [PERSON], а також представник КП ЛОР «Червоноградського МБТІ» в судове засідання не прибули, подали в суд заяви у яких просять суд розглядати справу без їхньої участі. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Із дослідженої копії рішення Сокальського районного суду від 13.11.2012р., встановлено, що позивач [PERSON] звертався із позовом до відповідачки [PERSON] про визнання недійсним спірного договору дарування житлового будинку, анулювання свідоцтва про право власності на спадкове майно, з тих підстав, що дарувальник, а саме його батько [PERSON] на момент укладення договору дарування 29.08.2005р. не усвідомлював значення своїх дій та не курував ними. Вказаним рішенням позов задоволено, визнано недійсним договір дарування житлового будинку від 29.08.2005р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], скасовано свідоцтво про реєстрацію права власності відповідача на будинок, а також стягнуто із відповідача в користь позивача понесені судові витрати. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 30.01.2014р., рішення Сокальського районного суду від 13.11.2012р. скасовано. Ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Із дослідженої копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], встановлено, що [INFO] року помер [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого виконкомом Острівської сільської ради від 30.12.1987р., встановлено, що в цілому будинковолодіння в [ADDRESS] належить [PERSON]. Згідно копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого 22.08.2005р. ДКП «Червоноградське МБТІ», стверджується право приватної власності [PERSON] на будинковолодіння в [ADDRESS]. Із копії довідки виконкому Острівської сільської ради №294 від 21.03.2012р., встановлено, що [PERSON], до дня смерті 12.04.2011р. проживав і був зареєстрований в [ADDRESS]. Виконкомом від його імені заповіт не посвідчувався. На день смерті із [PERSON] ніхто зареєстрованим не був. Дослідженою копією договору дарування житлового будинку, посвідченого 29.08.2005р. приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу [PERSON], встановлено, що такий укладено між [PERSON] та [PERSON], які діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам»яті, попередньо ознайомлені з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними правочин (зокрема з вимогами щодо недійсності правочину), уклали цей договір про те, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS]. У графі договору «підписи», здійснено прописом прізвища, імена та по батькові дарувальника та обдарованого. Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч.1 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Згідно ч.2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Твердження позивача [PERSON] про не прийняття відповідачкою [PERSON] дару в силу приписів ст. 722 ЦК України в ході розгляду справи свого підтвердження не здобули, оскільки відповідач після укладення спірного договору дарування звернулась за реєстрацією права власності подарованого будинку на її ім.»я, з приводу чого їй видано відповідне свідоцтво. Також, позивач стверджує, що нотаріусом при посвідченні договору не дотримано п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що була чинна на час укладення договору, а саме: «при посвідченні нотаріусом договору про відчуження або заставу майна від імені особи, у якої немає чоловіка або дружини (неодружена/неодружений/, удова/удівець/), державній нотаріальній конторі або приватному нотаріусу відчужувачем подається письмова заява про це. В свою чергу, згідно клопотання представника позивача до матеріалів справи долучено копію заяви [PERSON] в Сокальську державну нотаріальну контору від 29.08.2005р. про те, що в шлюбі він не перебуває, про, що у вказаній заяві одночасно повідомлено [PERSON]. Не здобуло свого підтвердження і посилання позивача про не роз'яснення нотаріусом сторонам спірного договору змісту ст. ст. 722, 377 ЦК України, оскільки в тексті договору зазначено, що сторони попередньо ознайомлені з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними правочин (зокрема з вимогами щодо недійсності правочину). Дослідженими копіями паспорта [PERSON] серії [NUMBER], трудовою книжкою виданою на його ім.»я 25.10.1974р., договору оренди землі від 29.04.2009р., заяви поданої 01.08.2005р. у ДКП «Червоноградське МБТІ», заяви поданої 29.08.2005р. у Сокальську державну нотаріальну контору, встановлено візуальну розбіжність у зразках підпису [PERSON]. Однак, ствердний висновок щодо вказаних підписів суд надати не може, оскільки для цього необхідні спеціальні знання. Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи судом реалізовано вказані положення ст. 10 ЦПК України, зокрема неодноразово роз'яснювалось стороні позивача про доцільність проведення почеркознавчої експертизи для доведення своїх тверджень, а також стороні відповідача про значення висновку експертизи для підтвердження заперечення позову. Так, за правилами ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 53 ЦПК України до участі в справі як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України висновок експертів є одним із доказів. Однак, особи які брали участь у справі не скористалися своїм правом щодо звернення до суду із заявою про призначення експертизи для встановлення справжності підпису у оспорюваному договорі. Крім цього, в ході розгляду справи судом не встановлено підстав визначених ст. 203 ЦК України, щодо визнання недійсності оскаржуваного договору дарування. Таким чином, позовні вимоги позивача не підтверджені жодними належними доказами, тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Outcome: dismissed