Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати за ним та відповідачкою право власності на земельну ділянку площею 0,0603 га, кадастровий номер: 3221881600:32:130:0010, місце розташування: Київська область Вишгородський район с. Вища Дубечня, СТ «Полісся» по Ѕ її частини за кожним із них. Свої вимоги мотивував тим, що вказане майно придбано подружжям в шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому воно є спільним сумісним майном. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій, просила визнати за нею право особистої приватної власності на половину автомобіля марки СІТRОЕN модель СЗ РІСАSSO, 2013 року випуску р.н. [NUMBER] та припинити за [PERSON] право спільної сумісної власності на половину автомобіля марки СІТRОЕN модель СЗ РІСАSSO, 2013 року випуску р.н. [NUMBER] . Свої вимоги мотивувала тим, що спірний автомобіль придбано під час шлюбу, а тому він є спільним сумісним майном. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що зазначену земельну ділянку придбала за власні кошти, а тому вона є її особистою власністю. Позивач [PERSON] подав відзив на зустрічний позов, в якому зазначив, що позовні вимоги у зустрічному позові сформульовані не вірно, та не відповідають вимогам Закону, оскільки не потребується припинення права на частки і достатньо визнати право власності за кожним на Ѕ ідеальну частину набутого за час шлюбу спірного автомобіля. В суді представник позивача просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Проти зустрічного позову не заперечував, однак просив його задовольнити частково. Зазначив, що відповідачка купила земельну ділянку за власні кошти для індивідуального користування за письмовою згодою позивача. Представник відповідачки заперечував проти первісного позову, просив про задоволення зустрічного та погодився з тим, що вимоги зустрічного позову сформульовані не вірно. Заслухавши представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що з 12 листопада 2009 року сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією відповідного свідоцтва серії [NUMBER] повторно виданого 29 березня 2016 року. Рішенням Подільського районного суду м. Києва 06 червня 2019 року шлюб розірвано. За час шлюбу в спільну сумісну власність сторонами набуте таке майно: земельна ділянка площею 0,0603 га., кадастровий номер: 3221881600:32:130:0010, місце розташування: Київська область Вишгородський район с. Вища Дубечня, СТ «Полісся» та автомобіль СІТRОЕN модель СЗ РІСАSSO, 2013 року випуску р.н. [NUMBER] . 24.10.2011 року згідно договору купівлі-продажу зареєстрованому в реєстрі за №2-3911, відповідачка придбала земельну ділянку площею 0,0603 га., кадастровий номер: 3221881600:32:130:0010, місце розташування: Київська область Вишгородський район с. Вища Дубечня, СТ «Полісся», а позивач надав свою згоду на купівлю даної земельної ділянки, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 24.10.2011 року, зареєстрованою в реєстрі за №2-3909. Згідно заяви від 24 жовтня 2011 року [PERSON] дав свою згоду дружині [PERSON] на купівлю за ціною і на умовах за її розсудом земельної ділянки площею 0,0603 га., кадастровий номер: 3221881600:32:130:0010, місце розташування: Київська область Вишгородський район с. Вища Дубечня, СТ «Полісся» 03 серпня 2015 року відповідачка зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221881600:32:130:0010, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ3215І43792019 сформованого 25 квітня 2019 року. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] 12.10.2013 року за позивачем зареєстровано право власності на автомобіль СІТRОЕN модель СЗ РІСАSSO, 2013 року випуску р.н. [NUMBER] . Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено по справі, право власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] та на автомобіль за [PERSON] зареєстровано в період перебування в шлюбі і набуто ними за час шлюбу. Представник відповідача за первісним позовом помилково вважав що заява, якою [PERSON] надав згоду на купівлю земельної ділянки є доказом того, що земельна ділянка придбана за особисті кошти відповідачки. За змістом вказаної заяви позивач надав письмову згоду на укладання відповідачкою договору купівлі-продажу земельної ділянки , що відповідає вимогам ч. 3 ст. 65 СК України. Вказане є підтвердженням придбання майна подружжям в спільну сумісну власність відповідно до зазначених вище вимог Закону. У той же час, належних, допустимих та достатніх доказів того, що земельна ділянка придбана виключно за особисті кошти [PERSON] та для індивідуального користування суду не представлено. Стороною відповідача в суді не спростовано презумпцію набуття майна в спільну сумісну власність подружжя за час шлюбу (ст. 60 СК України). Що стосується вимоги зустрічної позовної заяви про визнання за позивачкою право особистої приватної власності на половину автомобіля марки СІТRОЕN модель СЗ РІСАSSO, 2013 року випуску р.н. [NUMBER] та припинити за [PERSON] право спільної сумісної власності на половину автомобіля марки СІТRОЕN модель СЗ РІСАSSO, 2013 року випуску р.н. [NUMBER] ,то суд зазначає наступне. Спірний автомобіль придбано під час перебування сторін у шлюбі і для забезпечення потреб сім`ї, а тому в силу викладених вимог Закону він вважається спільним сумісним майном подружжя. При поділі майна подружжя підстав визнавати частку одного із подружжя в спірному майні особистою, згідно вимог ст. 57 СК України, у суду немає, коли для захисту прав одного із подружжя при поділі спірного майна, згідно ст. 71 СК України, припинення права на частку в такому майні не потребується. Спірне майно є неподільним і, враховуючи зміст позовних вимог, за кожною із сторін слід визнати право на рівну частку в ньому, залишивши таке майно в їх спільній власності. При вирішенні спору, суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що незалежно від того, на кого з подружжя оформлене майно, придбані ними спірна земельна ділянку та автомобіль, належать дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а тому за кожним із них слід визнати право власності на Ѕ його частину. За таких обставин позов підлягає задоволенню повністю, а зустрічний позов - частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial