Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Золочівського районного суду Харківської області із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 3900000,00 гривень. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 30 грудня 2016 року він і [PERSON] уклали між собою договір позики коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу обумовлену у договорі суму позики у розмірі 3900000,00 грн., а відповідач зобовязався повернути суму коштів в строк до 31 березня 2017 року. На підтвердження укладення між позивачем та відповідачем договору позики та отримання останнім від позивача коштів в сумі 3900000,00 грн. стронами було укладено договір позики письмово. У зазначений термін відповідач борг не повернув. На неодноразові його звернення повернути борг, відповідач ухиляється від зустрічей. На підставі зазначеного [PERSON] просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 3900000,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8000 грн. 00 коп. Від позивача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Від відповідача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує, підтвердив отримання від [PERSON] в борг коштів у розмірі 3900000,00 грн., які до теперішнього часу не повернув. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі ст.ст.\~10,\~11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Доказами, відповідно до\~ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Відповідно до вимог\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1, 4\~ст.174 ЦПК України\~відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] позичив та отримав від [PERSON] гроші в сумі 3900000,00 грн. терміном до 31.03.2017 року (а.с.3). Згідно п.2 даного договору за домовленістю сторін даний договір позики є безвідсотковим, а сума позики має повертатися позичальником позикодавцю в національній валюті України гривні, шляхом готівкового розрахунку, з наступним порядком погашення: до 31.01.2017 року має бути повернуто 1300000,00 грн.; до 28.02.2017 року має бути повернуто 1300000,00 грн.; до 31.03.2017 року має бути поверуто 1300000,00 грн. Позичальник має право повністю розрахуватися з позикодавцем за цим договором і раніше строку, встановленого п.1 цього договору. Позикодавець не має права у будь-якому випадку та з будь-яких підстав, що можуть виникнути в ході його виконання, вимагати у позичальника повністю розрахуватися за цим договором раніше строку, встановленого п.1 цього договору. Пунктом 5 договору позики обумовлено, що у разі, якщо позичальник не повертає гроші позикодавцю у термін, зазначений у цьому договорі, позикодавець має право звернутися до суду з метою примусового стягнення. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У відповідності до\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України\~встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобовязання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Суд приймає до уваги наявність оригіналу договору позики у кредитора, що свідчить про існування невиконаного зобов'язання. Судом встановлено, що відповідачем порушено зобов'язання за договором позики по сплаті боргу, у зв'язку з чим на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем складає 3900000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню. Згідно зі\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 8000 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача

Outcome: approved