Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача та з урахуванням уточнених позовних вимог просив в судовому порядку змінити умови зобов'язання, що випливають із судових рішень щодо усунення порушеного права на житло в частині місця його придбання із селища Володимирець на придбання житла в м. Києві; зобов'язати державу України в особі Кабінету Міністрів України у семиденний строк з дня набрання рішенням законної сили придбати та надати в користування на чотирьох членів сім'ї [PERSON] придатне для проживання житло в м. Києві шляхом видачі ордеру на вселення в нього; зобов'язати державу України в особі Кабінету Міністрів України у семиденний строк з дня набрання рішенням законної сили прийняти своє рішення, яке б доручало у цей строк Київській міській владі видати на сім'ю [PERSON], яка складається із чотирьох осіб ордер на придбане жиле приміщення для його заселення. Вимоги позову позивач обґрунтовує тим, що рішенням Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 року (справа Кононова та інші проти України), заява №11770/03 та 89 інших заяв до числа яких входить і моя заява, було зобов'язано державу України в особі відповідача виконати рішення національних судів ухвалених на мою користь, що залишаються невиконаними та стягнуто справедливу сатисфакцію. Але рішення відповідачем виконано лише частково в частині виплати справедливої сатисфакції, а щодо виконання рішень національних судів по усуненню порушеного права на житло державною України в особі Кабінету Міністрів України не виконано повністю, що є проявом бездіяльності. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимог з урахуванням уточненої позовної заяви, просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Київська міська рада до суду свого представника не направила, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено, що ухвалою суду Володимирецького району Рівненської області від 16.07.2002 р. було затверджено мирову угоду між [PERSON] та Володимирецькою селищною радою, згідно якої [PERSON] відмовляється від подальших своїх позовних вимог, а Володимирецька селищна рада зобов'язується надати йому житло, яке буде в наявності, позачергово. Рішенням Володимирецького районного суду від 27 серпня 2009 року позов [PERSON] до Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області про відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків і шкоди за протиправну діяльність, бездіяльність та невиконання зобов'язання задоволено частково. Володимирецьку селищну раду зобов'язано виконати ухвалу Володимирецького районного суду від 26 червня 2008 року щодо виплати [PERSON] компенсації вартості житла в сумі 164 004,75 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26 березня 2012 року скасовано рішення Володимирецького районного суду від 27 серпня 2009 року скасовано та позов [PERSON] до Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області про відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків і шкоди за протиправну діяльність, бездіяльність та невиконання зобов'язання задоволено частково, стягнуто з Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області на користь [PERSON] 2 000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішенням Європейського суду з прав людини від 06 червня 2013 року (справа «Кононова та інші проти України», було зобов'язано державу Україна виконати рішення національних судів, ухвалених на користь позивача, які залишаються невиконаними. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжова М.В. від 03.07.2013 року відкрито виконавче провадження №38662180 на підставі рішення Європейського суду з прав людини №11770/03 від 06.06.2013 року. Листом Державної виконавчої служби України від 11.04.2014 р. №14-о-26-778/32, за підписом директора Департаменту контролю за виконанням рішень, розгляду звернень громадян та юридичних осіб О.В. Соломко, [PERSON] було проінформовано, що на виконання рішення Європейського суду з прав людини №11770/03 від 06.06.2013 року на користь стягувача платіжним дорученням Міністерства юстиції України №2745 від 06.09.2013 перераховані кошти у розмірі 31 657,08 грн. (еквівалент 3 000 євро). Листом Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини №П-9380-12.0.1 від 12.06.2014, на скаргу від 06.05.2014 щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кононова та інші проти України» в частині виконання ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області, [PERSON] було проінформовано, що відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в рамках здійснення контролю направлено лист до Державної виконавчої служби України з метою отримання інформації про хід і наслідки виконавчого провадження щодо виконання рішення Європейського суду. Також повідомлено, що виконавче провадження триває. Про подальше виконання рішення Європейського суду у справі «Кононова та інші проти України» буде повідомлено у встановленому чинним законодавством порядку Державною виконавчою службою України. Рішенням Володимирецької селищної ради Рівненської області від 28 жовтня 2014 року №141 «Про надання житлового приміщення [PERSON] для строкового проживання на виконання рішення суду», було вирішено надати житлове приміщення, квартиру [ADDRESS], для проживання на час відбування покарання [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 4 ст. 31 ЦПК України надає позивачу право вимагати виконання судового рішення в частині, що стосується його інтересів. Водночас правовідносини щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини є правовідносинами міжнародного публічного права та створюють зобов'язання Держави Україна лише перед Європейським судом з прав людини як суб'єкта міжнародного права щодо виконання Державою Україна своїх зобов'язань, взятих на себе у зв'язку із ратифікацією Європейської конвенції з захисту прав людини. Щодо невиконання рішення суду, яке безпосередньо стосується позивача, зокрема, Володимирецького районного суду Рівненської області необхідно зазначити, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Посилаючись на ст.ст.610,611 ЦК України, позивач просить змінити умови зобов'язання, що випливають із судових рішень щодо усунення порушеного права на житло в частині місця його придбання із селища Володимирець на придбання житла в місті Києві. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Суд вважає за необхідне зауважити те, що зазначена норма передбачає правові наслідки за порушення зобов'язання боржника, який перебуває у договірних правовідносинах з кредиторами. Проте, позивач не перебуває з відповідачем у договірних правовідносинах. Положення статті 611 ЦК регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 611 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Отже, до деліктних зобов'язань неможливо застосувати відповідальність, яка встановлена за порушення договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed