Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Свої вимоги обґрунтовував тим, що Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.02.2006 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше встановленого мінімуму. На даний час проживає разом зі своїми непрацездатними батьками, які перебувають на його утриманні. З лютого 2006 року регулярно сплачував аліменти на доньку. Однак з народженням другої дитини у другому шлюбі, яка потребує належного матеріального забезпечення, подальша сплата аліментів у повному розмірі є неможливою. Зокрема, вказує на те, що він тимчасово не працює, в Центрі зайнятості не перебуває. У зв`язку з чим, просить суд змінити розмір стягнення з нього аліментів з ј частини до 1/6 частини всіх видів (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. У відзиві відповідач позов не визнала, вказувала на те, що позивач спільного проживання та побуту разом зі своєю дружиною та донькою не має, яким чином він здійснює утримання своєї другої доньки ним не наведено, які витрати він несе для «забезпечення належного матеріального становища дитини» не вказано. Належних доказів утримання другої дитини (наприклад, виконавчого документу про стягнення аліментів на користь [PERSON] або інших чеків, квитанцій, показів свідків, зокрема дружини [PERSON] про утримання дитини) не надано. Також не надано позивачем доказів на підтвердження непрацездатності його батьків та участі у їх утриманні позивачем, що могло б впливати на його матеріальний стан. Крім цього позивач є злісним неплатником аліментів, постійно ухиляється від виконання свого обов`язку та має заборгованість по сплаті аліментів. Просила у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 22 травня 2019 року на 08-45 год. в порядку спрощеного провадження. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити у позові, свої заперечення мотивувала тим, що визначений судовим рішенням розмір аліментів є мінімальним для потреб дитини. Відповідно до п.3 розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами сімейного законодавства. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 лютого 2006 року (справа № 2-1245/06) стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця смт. Новооржицький, Оржицького району Полтавської області на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше встановленого мінімуму, починаючи з 02.02.2006 року і до її повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Так, належних та допустимих доказів того, що позивач спільно проживає та веде спільне господарство разом зі своєю дружиною та донькою не надано, також не надано доказів забезпечення належного матеріального становища дитини, належних доказів утримання другої дитини (виконавчого документу про стягнення аліментів, інших чеків). Крім цього не надано доказів на підтвердження непрацездатності батьків позивача та участі в їх утриманні останнім, що могло б впливати на його матеріальний стан. Більше того, позивач є боржником по сплаті аліментів, постійно ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку та має заборгованість яка станом на 14 лютого 2019 року складає 53 166,41 грн. (розрахунок державного виконавця від 14.07.2014 року, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.05.2017 року про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 14 лютого 2019 року). Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про зміну розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed