Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому, з урахуванням уточнень, просить стягнути з [PERSON] на користь позивача несплачену суму боргу за Договором позики у розмірі 341 667,10 грн., що складається: з 248000.00 грн. - основного боргу, 89510.00 грн. - як 5% за кожен місяць користування грошима та 4157.10 грн. - 3% річних; також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12500.00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3416.67 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.04.2019 року він надав грошові кошти в борг [PERSON] грошові кошти в сумі еквівалентній 10000 дол. США до курсу НБУ на день складення розписки. Курс НБУ станом на 01.04.2019 року становить 27.20 UAH за 1 USD, отже основна сума позики складала 272 000.00 грн. Таким чином, сума позики, що підлягає поверненню на момент подання позовної заяви складає 248000,00 грн. (еквівалент 10000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 06.11.2019 року). Відповідач отримала кошти та зобов`язалась у місячний термін укласти та нотаріально посвідчити договір іпотеки на однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , з урахуванням щомісячних 5% від суми іпотеки або повернути кошти з урахуванням відсотків. На час подання позову Відповідач свої зобов`язання не виконала: не уклала договір іпотеки, грошові кошти не повернула. З огляду на порушення зобов`язання з повернення позики як грошового зобов`язання позивач має право вимагати, а відповідач зобов`язана сплатити 3% річних. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце повідомлялась у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не надавався. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що згідно розписки [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Комінтернівським РВ у м. Харкові ГУ ДМСУ в Харківській області 14.01.2014 року отримала у рахунок майбутньої іпотеки на однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у [PERSON] суму в еквіваленті десять тисяч доларів США (за курсом НБУ), додаткова з урахуванням 5 % від суми іпотеки за місяць. Зобов`язується у місячний термін нотаріально зареєструвати договір іпотеки або повернути кошти з урахуванням відсотків. Розписка складена 01.04.2019 року. Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Як вбачається з розписки відповідач [PERSON] зобов`язалась у місячний термін виконати взяте на себе грошове зобов`язання починаючи з 01.04.2019 року, тобто до 01.05.2019 року. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. З оглянутої судом наданої позивачем розписки від 01.04.2019 вбачається, що сторони в належній формі уклали договір позики, за яким відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позичені кошти у сумі еквівалентній десять тисяч доларів США в строк до 01.05.2019 року. Таким чином стягненню підлягає сума боргу в розмірі еквівалентній 10000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.11.2019 року складає 248000,00 грн. Крім того стягненню підлягають 5 % за кожен місяць користування грошовими коштами, згідно з вимогами розписки, а саме 89510,00 грн. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3 відсотків річних: починаючи з дня невиконання зобов`язання 01.05.2019 р. до 06.11.2019 року з сумою у розмірі 266 200.00 грн. еквівалентної 10000,00 дол. США до курсу НБУ станом на 01.05.2019 року: (Сума боргу ? Процентна ставка0 / 365 днів ? Кількість днів), тобто ((266200?3%)/365)?190) = 4157.10 грн. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення боргу підлягають задоволенню. Стосовно судових витрат суд приходить до наступного. Згідно з ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача, тому вимоги стосовно стягнення сплаченого судовго збору, які підтверджується квитанціями про його оплату, підлягають задоволенню. Згідно ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та доведеним. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Оскільки до суду не надано договір про надання правничої допомоги, акту приймання-передачі послуг, а також не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо), суд не вбачає підстав для стягнення вказаних витрат, а тому відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Outcome: partial