Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» визнання факту переуступки права вимоги за кредитним договором №11239194000 від 30.10.2007 року згідно договору купівлі-продажу прав вимогами за кредитами від 08.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» таким, що не відбувся, про визнання дій ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» незаконними та такими, що порушують права споживача. Згідно письмової заяви від 07 липня 2015 року представник позивача просила суд залишити без розгляду позовні вимоги у частині визнання факту переуступки права вимоги за кредитним договором №11239194000 від 30.10.2007 року згідно договору купівлі-продажу прав вимогами за кредитами від 08.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» таким, що не відбувся. Відповідно до ухвали суду від 07 липня 2015 року позовні вимоги у частині позовних вимог [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», а саме визнані факту переуступки права вимоги за кредитним договором №11239194000 від 30.10.2007 року згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» таким, що не відбувся, - залишені без розгляду. Представник позивача у судовому засіданні просив суд визнати дії ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» незаконними та такими, що порушують права споживача. Представник ПАТ «УкрСиббанк» та представник ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» у судовому засіданні вважали позовні вимоги позивача у частині визнання дій ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» незаконними та такими, що порушують права споживача необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Суд вислухавши у судовому засіданні думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи дійшов до наступного. Так, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Так, згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно ч.3 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 ЦПК України. Як встановлено у судовому у засіданні, 30.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №11239194000, відповідно до якого Банк надав Позичальнику (позивачу у справі) кредит у іноземній валюті в сумі 27000, 00 доларів США. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в статті 16 ЦК України, згідно з якою кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Користуючись своїми правами AT «УкрСиббанк» 08 грудня 2011 року уклало з AT «Дельта Банк» Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого AT «УкрСиббанк» продало (відступило) право вимоги в тому числі і за кредитним договором №11239194000 від 30.10.2007 року, таким чином AT «Дельта Банк» став новим кредитором за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. При цьому, законом передбачена можливість передачі права вимоги кредитора в рамках цивільно-правових договорів, а також використання майнових прав як забезпечення виконання зобов'язань. Відповідно до приписів ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов'язанні пов'язана з тим, що попередні учасники зобов'язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов'язки у повному обсязі переходять до суб'єктів, які їх заміняють. Заміна осіб у зобов'язанні може набувати форми заміни кредитора або заміни боржника. Заміна кредитора - це уступка кредитором своїх прав вимоги за зобов'язанням іншій особі. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з комплексного аналізу ст.ст. 512, 513, 514, 516 та 517 ЦК України можна зробити однозначний та цілком логічний висновок про те, що заміна кредитора в зобов'язаннях, в тому числі і шляхом відступлення права вимоги, є особливим способом зміни зобов'язання на боці кредитора та окремим інститутом зобов'язального права, який регулюється спеціальними правовими нормами. Так, зі змісту п.1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому, боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. До того ж, положенням пункту 10.12. Кредитного договору передбачено, що «Позичальник надає Банку згоду на передачу права вимоги і обов'язків Банку за даним Договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди Позичальника». Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1 ст. 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. З огляду на вищевикладене, отримання первісним кредитором згоди боржника на укладення договору про передачу активів, передачу документів, які підтверджують дійсність вимоги, інформації, яка є важливою для їх здійснення, виникнення і наявність прав грошової вимоги, нормами ст.ст. 516-517 ЦК України не передбачено. Обов'язок первісного кредитора передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, навпаки передбачений положеннями ч.1 ст. 517 ЦК України. При укладанні вищезазначеного договору купівлі-продажу сторонами були дотримані всі вимоги, які необхідні для його дійсності передбачені ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не суперечить Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особи, які вчиняли правочин мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі; правочин вчинено у формі, яка встановлена законом; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушення права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний Позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права Позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного Позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Слід також зазначити, що відповідно до ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Крім того, За договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами передані всі права вимоги за Кредитним договором, укладеним з Позичальником, а також права вимоги за Договорами забезпечення, зокрема договором поруки, оскільки відповідно до Розділу «Визначення термінів та тлумачення» Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, «права вимоги за кредитами» означає всі права вимоги Продавця в якості кредитодавця по відношенню до Позичальників в якості позичальників стосовно кредитів за відповідними Кредитними договорами (включаючи в залежності від випадку, усі права, повноваження та гарантії відшкодування за ними, у кожному випадку існуючі або майбутні, надані Продавцеві або на користь Продавця в якості кредитодавця за такими Кредитними договорами), а також права вимоги Продавця по відношенню до Осіб, що надають забезпечення, за відповідними Договорами забезпечення. Також, відповідно до ст.24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Отже, позичальник наділений правом виконувати свої зобов'язання як AT «Дельта Банк» так ПАТ «УкрСиббанк», однак він взагалі не виконує свої зобов'язання жодному з них чим порушує не лише договірні зобов'язання сторін, а й численні норми чинного законодавства. Разом з тим, позивач не обґрунтував чим порушується саме його право укладанням Договору, що є підставою для відмови у задоволенні його позову з підстав необґрунтованості заявлених у ній позовних вимог.

Outcome: dismissed