Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до якого просить: - визнати недійсним договір дарування Ѕ частини квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 06.04.2007 року серія ВЕК 743186 реєстр №1-3035, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори; - визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 01.10.2010 року серія ВРВ №252931 реєстр №2-2626, посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори; - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 04.10.2013 року серія та номер 3107, зареєстрований та виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А.; - визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтував тим, що 03.09.2004 року він уклав шлюб із [PERSON] . Після укладання шлюбу, [PERSON] запропонувала йому приватизувати квартиру [ADDRESS] , яка була надана на підставі ордеру його дідусеві та бабусі. [PERSON] працювала у КП ДМБТІ та повідомила йому, що для неї приватизація, як для працівника КП ДМБТІ буде дешевша ніж для інших та не завдасть їй багато клопотів. Він надав їй згоду та всі наявні в нього документи. Усім процесом приватизації [PERSON] займалась без його участі. По результату приватизації [PERSON] надала йому свідоцтво про право власності на житло від 11.09.2006 року, видане ВАТ Мостозагін №12. Крім того остання надала йому копію витягу про реєстрацію права власності №13149222, з якого теж вбачалось, що право власності на квартиру зареєстроване в цілому на нього. Крім того, [PERSON] надала йому оригінал технічного паспорту від 2006 р. на квартиру [ADDRESS] , де також зазначено, що власником даної квартири в цілому є він. Через деякий час подружнього життя, дружина звернулася до нього з проханням відчужити на її користь половину квартири [ADDRESS] . Він був не проти цього та 06.04.2007 року державним нотаріусом був посвідчений договір дарування, за яким він відчужив належну йому Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Взамін [PERSON] пообіцяла подарувати йому 53/100 частини квартири [ADDRESS] , про що надала оригінал технічного паспорту, де він був вказаний власником. Таким чином, він був впевнений, що має у власності Ѕ частину квартири [ADDRESS] та 53/100 частини квартири [ADDRESS] . Наприкінці липня 2018 року [PERSON] подала до суду позов про розірвання із ним шлюбу та повідомила його, що він мусить звільнити квартиру [ADDRESS] , де він проживав та був зареєстрований. Для з`ясування усіх обставин він звернувся до адвоката та з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що 01.10.2010 [INFO] [PERSON] (донька [PERSON] ) стала в цілому власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, укладеного між нею та її матір`ю [PERSON] . У подальшому, 04.10.2013 року [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] на підставі договору дарування стала власником 53/100 частини квартири [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] з самого початку вводила його в оману стосовно суттєвих обставин, які вплинули на його волевиявлення щодо дарування їй Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Так на момент дарування [PERSON] Ѕ частини спірної квартири на підставі наданих нею ж документів, він вважав себе єдиним власником спірної квартири, тому відчужуючи на її користь Ѕ частину спірної квартири продовжував вважати себе її співвласником. Таким чином, викладене свідчить, що договір дарування був укладений між ним та [PERSON] під впливом обману, тому підлягає визнанню недійсним. Крім того, враховуючи, що не можуть бути задоволені вимоги про витребування майна від наступних набучів, послідуючий договір дарування та договір продажу, також підлягають визнанню недійсними. Також за ним підлягає визнанню право власності на Ѕ частину спірної квартири, оскільки в нього відсутній правовстановлюючий документ за яким можна відновити реєстрацію. Разом із тим, відповідач [PERSON] не погодившись з позовом через свого представника подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що спірна квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.09.2006 року належала їй та [PERSON] 06.04.2007 року на підставі договору дарування [PERSON] відчужив належну йому Ѕ частину спірної квартири на її користь. Твердження позивача про те, що він був єдиним власником спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло нічим не підтверджуються, окрім наданої ним явно підробленої копії свідоцтва, де зазначено його прізвище та з якого явно видно механічне стирання прізвища іншого співвласника [PERSON] . Також не відповідає дійсності надана позивачем копія витягу про реєстрацію лише за ним права власності на спірну квартиру. Той факт, що співвласниками спірної квартири була вона та позивач також підтверджується нотаріально посвідченим договором про встановлення порядку володіння спільною власністю, який укладався в один день із договором дарування їй Ѕ частини спірної квартири. Вона ставши єдиним власником спірної квартири мала всі законні права, щоб подарувати квартиру доньці. В подальшому донька розпорядилась належною їй власністю та продала спірну квартиру [PERSON] , який є добросовісним набувачем, що сплатив за неї обумовлену договором суму, фактично приступив до володіння та розпорядження нею. Просила відмовити у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності. Ухвалою судді від 07.03.2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.04.2019 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів у порядку ст..84 ЦПК України. Ухвалою суду від 06.05.2019 року закрито підготовче \~провадження \~по \~справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 25.06.2019 року за клопотанням представника позивача [PERSON] призначено по справі судову почеркознавчу експертизу документів. Ухвалою суду від 27.01.2020 року поновлено провадження у зв`язку з поверненням матеріалів цивільної справи з повідомленням про неможливість надання висновку експерта. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, зокрема позивач зазначив, що після укладання шлюбу із [PERSON] , він прописав її до спірної квартири. У період шлюбу [PERSON] запропонувала йому приватизувати спірну квартиру, на що він погодився. Усім процесом приватизації [PERSON] займалась самостійно. Потім лише показала йому свідоцтво про право власності на його ім`я та витяг про реєстрацію за ним права власності на спірну квартиру. Через деякий час [PERSON] попросила його подарувати їй Ѕ частину спірної квартири. Він вважав, що йому належить вся спірна квартира, тому без вагань подарував їй Ѕ частину. У договорі дарування укладеного між ним та [PERSON] було зазначено, що він дарує лише Ѕ частину спірної квартири. Вказаний договір у нотаріуса, він читав та ставив у ньому підпис. Про договір визначення часток спірної квартири, він нічого не знає. Відповідач [PERSON] та її представники в судовому засіданні позов не визнали, просили в ньому відмовити, оскільки правові підстави для його задоволення відсутні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що у 2013 році купив спірну квартиру у [PERSON] . При оформленні договору ніяких перешкод для укладання договору нотаріусом виявлено не було. До 2015 року він спірну квартиру здавав, а після 2015 року став у ній сам мешкати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора ГТУЮ у Дніпропетровській області надала суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Якуба Ю.А., КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради» ДОР в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] будучи допитаною в якості свідка суду пояснила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з позивачем. На момент укладання шлюбу у неї були свої особисті збереження на які вона хотіла придбати квартиру або будинок. Спірна квартира в якій був зареєстрований позивач перебувала у комунальній власності, по ній були великі борги. Після укладання шлюбу з позивачем вона зареєструвалась у спірній квартирі, погасила більшу частину боргів. Потім вони разом із позивачем на двох приватизували спірну квартиру. Сімейне життя із позивачем не складалось, постійно були сварки на фоні його зрад. Позивач запропонував подарувати їй свою частину спірної квартири. Тоді вони поїхали до нотаріуса, де уклали договір про визначення часток спірної квартири, а потім договір дарування Ѕ частини спірної квартири. В подальшому спірну квартиру вона подарувала своїй доньці [PERSON] . Коли донька вирішила продати спірну квартиру, вона та позивач знялись з реєстрації за адресою спірної квартири. Заслухав доводи учасників судового процесу, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого. 03 вересня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.12). 06.04.2007 року між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] (обдарованою) був укладений договір дарування Ѕ частини квартири [ADDRESS] , який посвідчений державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Куликовим С.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-3035 (а.с.16). Як зазначено у вищевказаному договорі вказана частина квартири належала дарувальнику [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ Мостозагін №12 м. Дніпропетровська 11.09.2006 року за №187, зареєстрованого у КП «ДМБТІ» 08.01.2007 року, номер витягу 13149222, реєстраційний № [NUMBER] . 01.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] , який посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С., зареєстрованого в реєстрі за №2-2626, зареєстрованого 19.10.2010 року КП «ДМБТІ» ДОР за реєстраційний номером [NUMBER] . (а.с.18). Як зазначено у вищевказаному договорі вказана квартира належала дарувальнику [PERSON] на підставі: свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ Мостозагін №12 м. Дніпропетровська 11.09.2006 року за №187, зареєстрованого у КП «ДМБТІ» 08.01.2007 року, номер витягу 13149222, реєстраційний № [NUMBER] та договору дарування, посвідченого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-3035. 04.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба Ю.О. за реєстровим №3107 (а.с.19). Право власності на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу зареєстровано в Реєстрі речових прав 04.10.2013 року за [PERSON] , реєстраційний номер об`єкту 171598912101 (а.с.20). Так, оспорюючи договір дарування від 06.04.2007 року, укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] , позивач та його представник в обґрунтування заявлених вимог зазначали, що вказаний договір був укладений під впливом обману. Відповідно до статей\~16,\~203,\~215 ЦК України\~для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. Тлумачення\~статті 230 ЦК України\~свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої\~статті 229 ЦК України). Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Разом із тим, позивачем та його представником не доведено наявності підстав, передбачених ст. 230 ЦК України для визнання недійсним вищевказаного договору дарування, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] , тобто не доведено обставин, які б свідчили про факт обману та наявності умислу в діях відповідача [PERSON] . Так твердження позивача про введення його в оману за допомогою копії свідоцтва про право власності на житло виданого на його ім`я та копії витягу про реєстрацію за ним права власності на спірну квартиру, які він долучив до матеріалів справи не є переконливими. До того ж, суд не приймає до уваги аргументи позивача щодо того, що відповідачка [PERSON] пообіцяла йому подарувати 57/100 частин квартири по [ADDRESS] взамін того, що він подарував їй Ѕ частину спірної квартири, оскільки вони не відносяться до предмету спору та ніяк з огляду на законодавство не впливають на наявність обставин, які б свідчили про недійсність договору дарування від 06.04.2017 року. За таких обставин підстав для визнання договору дарування від 06.04.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] недійсним на підставі\~ст. 230 ЦК України\~не вбачається. З огляду на вищевикладене, не підлягають задоволенню\~\~і вимоги про визнання недійсним договору дарування від 01.10.2010 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , договору купівлі-продажу від 04.10.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , оскільки вони безпосередньо пов`язані із вимогою про визнання договору дарування від 06.04.2007 року недійсним та вона не знайшла свого підтвердження у ході судового розгляду. Що стосується строку позовної давності, то суд зазначає таке. У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, то і не потребує вирішенню заява відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності. Щодо питання про розподіл судових витрат, то відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові вони покладаються на позивача.

Outcome: dismissed