Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, який уточнив 02.07.2020 року, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовув тим, що по вищевказаній адресі станом на 01.07.1990 року проживали та були зареєстровані він та його батьки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і їм на праві власності по 1/3 частці кожному належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за зазначеною адресою. [INFO] померла мати [PERSON] , а [INFO] помер батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно. Ще за життя батько [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті все майно заповів двоюрідній сестрі позивача [PERSON] , яка 24.11.2018 року подала заяву до приватного нотаріуса про відмову від прийняття спадщини за заповітом. А тому спадкування повинно відбуватися за законом і найближчим спадкоємцем за законом є він - [PERSON] , син спадкодавця. 24.11.2018 року він звернувся до приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Водославської Н.В. із заявою про прийняття спадщини за законом, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа № 247/2018., тобто він відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину Однак в нотаріальному порядку позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння та відсутні підстави для спадкування батьком [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] . Вказав, що його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати, здійснювали придбання майна в інтересах сім`ї, між ними були наявні подружні взаємні права та обов`язки. Батько [PERSON] на час смерті дружини постійно проживав та був зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] за вищевказаною адресою, тому він фактично вступив в управління належною дружині частиною спадкового житлового будинку. Тому просив у мотивівальній частині рішення встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими за адресою: [ADDRESS] , в тому числі: на належну йому 1/3 частину домоволодіння; на 2/3 частини цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який у своє чергу успадкував 1/3 частину цього ж домоволодіння після смерті дружини [PERSON] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак разом з позовною заявою подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та справу розглянути без його участі. Представник відповідача - Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що не заперечує проти задоволення позову, позов визнає у повному обсязі та просив справу розглядати у його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак 19.06.2020 року через канцелярію суду подала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги позивача [PERSON] визнає, не заперечує проти задоволення позову. Пояснила, що спадщину за заповітом після смерті [PERSON] вона не прийняла і примати на бажає, на жодне майно претендувати не буде, з позовною заявою про продовження терміну для прийняття спадщини звертатися не буде. Просила справу розглянути у її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 3 Прибилівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON] (батько позивача), 1942 р.н., який був головою двору, [PERSON] (позивач), 1966 р.н., [PERSON] (мати позивача), 1945 р.н. значився житловий будинок , розташований за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна не видавалося, право власності в господарській книзі не реєструвалося (а.с. 11). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 27.01.2020 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані у 1976 році (а.с. 13-15). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] (батько позивача), [PERSON] (позивач), [PERSON] (мати позивача), в рівних долях (по 1/3 частині кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження позивач [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). [INFO] померла [PERSON] (мати позивача), а [INFO] помер [PERSON] (батько позивача), що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с. 6, 7). Ще за життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, яке до дня його смерті буде йому належним, в чому б воно не заключалося і де б воно не знаходилося, в тому числі житловий будинок з усіма господарськими будівлями, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , заповів [PERSON] (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог), що підтверджується копією заповіту від 27.04.2018 року (а.с. 58). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після смерті [PERSON] (мати позивача) [PERSON] (батько позивача) прийняв спадщину, так як на час відкриття спадщини був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Тлумацької міської ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області № 223 від 31.03.2020 року (а.с. 12). [PERSON] (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог) в нотаріальному порядку відмовився від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (батько позивача), що підтверджується її письмовою заявою від 24.11.2018 року (а.с. 55 зворот), а тому, спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (батько позивача) прийняв позивач, оскільки у шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 53 зворот). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 247/2018 від 24.11.2018 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В., з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який бажає прийняти та прийняв спадщину (а.с. 53-66). Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по [ADDRESS] , в т.ч.: на належну йому 1/3 частину домоволодіння; на 2/3 частку цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який у свою чергу успадкував 1/3 частину цього ж домоволодіння після смерті дружини [PERSON] . Позивачу в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом на 2/3 частки житлового будинку з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , які залишилися після смерті батька [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, та відсутні підстави для спадкування за законом [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В. №82/02-31 від 10.03.2020 року (а.с. 9). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно витягів з погосподарських книг на домоволодіння, по [ADDRESS] , наданих Тлумацькою міською радою ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області на виконання ухвали Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 17.04.2020 року, [PERSON] , [INFO] до дня смерті [INFO] та [PERSON] , [INFO] , до дня смерті [INFO] , були зареєстровані та проживали по [ADDRESS] (а.с. 83-85). Відповідно до довідки Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області № 275 від 23.06.2020 року [PERSON] , яка померла [INFO] , була постійною жителькою с. Прибилів Тлумацького району Івано-Франківської області та на день смерті була зареєстрована і проживала в будинку [ADDRESS] . На день її смерті за вказаню адресою був зареєстрований та проживав її чоловік [PERSON] . До дня смерті [PERSON] проживала разом з [PERSON] , вели спільне господарство, проводив похорон дружини (а.с. 90). Як вбачається із пояснень [PERSON] від 19.06.2020 року, [PERSON] та [PERSON] від 20.06.2020 року, які є жителями с. Прибилів Тлумацького району Івано-Франківської області та сусідами померлих батьків позивача, засвідчених в.о. старости с. Прибилів Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області Кондратенко І., [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом по [ADDRESS] , вели спільно господарство (а.с. 91, 92, 93). З оцінки наявних у справі доказів в судовому засіданні встановлено факт спільного проживання [PERSON] , яка померла [INFO] з [PERSON] , який помер [INFO] , враховуючи те, що цей факт дійсно має для позивача юридичне значення. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що представник відповідача визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 420,40 грн. (квитанція № 51246 від 07.04.2020 року на суму 840,80 грн. (а.с. 16). На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved