Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому просить зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином, [PERSON] , [INFO] , та визначити способи участі [PERSON] у вихованні сина наступним чином: кожної середи тижня з 16-00 до 21-00 годин, без присутності матері, в місцях і закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини, з правом відвідування місця проживання батька дитини за бажанням дитини; кожної суботи тижня з 12:00 години дня до 16:00 години дня неділі (добове побачення), без присутності матері з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини, з правом відвідування місця проживання батька дитини за бажанням дитини; половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька або у будь - якому іншому місці на території України, з урахуванням стану здоров`я дитини, режиму дня та бажання дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який, рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 21 червня 2017 року, розірвано. У даному шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з відповідачкою. [PERSON] сплачує аліменти на утримання їхнього сина у розмірі, визначеному рішеннямТеребовлянського районного суду Тернопільської області від 21 червня 2017 року. Позивач намагається підтримувати хороший зв`язок із сином, приймати участь у його вихованні та утриманні, однак [PERSON] , чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. Вважає, що дії відповідачки суперечать інтересам дитини на повноцінне сімейне виховання та порушують право на особисте спілкування з батьком. [PERSON] подала суду відзив на позовну заяву, у якому вказує на те, що будь-яких прав позивача на спілкування із їхнім сином не порушувала та не порушує і не чинить будь-яких перешкод у їх спілкуванні. Позивач не звертався до органу опіки та піклування з питанням встановлення йому графіку побачень з їх дитиною, що свідчить про його незацікавленість у досудовому врегулюванні спору. У випадку його звернення до органу опіки та піклування та за результатами його вирішення позивач мав би можливість у визначенні дні та години бачити сина, натомість останній, вважаючи, що його права порушено, звернувся за їх захистом до суду, уникаючи цілком реальних способів врегулювання конфлікту. Вважає, що режим участі у вихованні сина, який просить встановити позивач, може здійснюватися всупереч інтересам дитини. У позовних вимогах позивач відстоює тільки свої інтереси, а не враховує інтереси дитини. Так, позивач просить встановити йому режим побачень щосереди із 16 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв., не беручи до уваги той факт, що дитина відвідує навчальний заклад та йому потрібний особистий час на відпочинок від навчання, на підготовку до навчання, час на дозвілля з друзями та спілкування із матір`ю. Крім того, відповідач заперечує щодо добових побачень, які позивач просить у позовні заяві, а саме кожної суботи з 12:00 години дня суботи до 16:00 години неділі, без присутності матері, оскільки вона, як мати, буде позбавлена можливості спілкуватись та виховувати сина фактично всі вихідні дні, оскільки з понеділка по п`ятницю син навчається, а субота та неділя є єдиними вихідними днями, які вони можуть провести разом. З приводу вимог позивача щодо спілкування з сином в період канікул відповідач заперечує, оскільки з відповідним проханням позивач попередньо до неї не звертався, воно не обговорювалося, а тому така вимога є передчасною і її вирішення можливе поза судовим процесом. Вважає, що позивачем не доведено перед судом обставин та не наведено доказів, які б підтверджували порушення, невизнання або оспорювання його прав, як батька. У задоволенні позову просить відмовити. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] відповіді на відзив не подавали. У даній справі 29 квітня 2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області завершено проведення підготовчого судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вважає, що при ухваленні рішення слід, в першу чергу, врахувати інтереси дитини. Вважає, що запропонований графік побачень органом опіки та піклування, позивача із сином буде відповідати інтересам дитини. Відтак, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 21 червня 2021 року, розірвано. У даному шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 04 лютого 2013 року Струсівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області). [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю [PERSON] . Як вбачається із психологічного висновку, складеного за результатами бесіди із неповнолітнім [PERSON] , під час проведення обстеження та бесіди з [PERSON] , практичним психологом надані рекомендації до організації і змісту психологічної допомоги дитині, оптимізації її емоційного стану: допомагати дитині у вербалізації почуттів і скарг; забезпечувати постійну турботу і догляд; обоє батьків мають розділити переживання дитини, які є дуже істотними для неї; не заперечувати її біль чи бажання плакати; підтримувати дитину, наголошуючи, що жодної її вини в розлучені батьків немає; формувати позитивний образ матері (біологічного батька) в сприйнятті дитини; намагатися контролювати процес спілкування; пояснювати дитині, що відчувають батьки, чим засмучені чи стурбовані; роз`яснення емоцій допомагає дитині усвідомити, що батьки її люблять; не формувати у дитини почуття провини. При цьому, у вказаному висновку зазначено, що складні стосунки між матір`ю дитини та батьком можуть впливати на психоемоційний стан дитини, відтак, психоемоційний стан матері, який не є позитивним стосовно батька [PERSON] , передається дитині на несвідомому, емоційному рівні. Під час проведення обстеження та бесіди з валовим О.І. прослідковувалось уникнення згадування про батька [PERSON] . Вірогідно, це можна пояснити присутністю матері [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] та встановлення способу участі у її вихованні, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити спосіб участі батькові [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] в такі дні, а саме: кожна субота місяця із 12:00 год. до 14:00 год. за бажанням дитини, та спілкування батька з сином по телефону. Рекомендувати матері [PERSON] поважати батьківські права [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні з сином. Згідно з ч.ч. 2, 6, 7, 8, 9 ст.7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Положеннями ст.153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1- 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Частинами 1, 2 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, при вирішенні даного спору та визначенні відповідності способу захисту права вимогам закону, суд враховує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та положення ст.159 СК України, згідно яких право на звернення до суду для усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні має той з батьків, хто проживає окремо у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди. Відповідно до положень ст.12 ч.1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифіковану Україною 27 лютого 1991 року), держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Суд, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, врахувавши інтереси неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Визначаючи графік участі позивача у спілкуванні та вихованні неповнолітнього сина, суд враховує рекомендації, надані практичним психологом, частково враховує висновок органу опіки та піклування Тернопільської міської ради, пояснення матері та батька дитини, бажання батька більше часу проводити із своїм сином, враховує якнайкращі інтереси та права дитини та приходить до висновку, що побачення дитини із батьком слід проводити в такі дні: щоп`ятниці з 14.00 год. до 17.00 год.; щосуботи з 10.00 год. до 17.00 год. Побачення та спілкування повинні відбуватися за бажанням самої дитини, без присутності матері в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей та за місцем проживання батька. В період шкільних канікул побачення [PERSON] із своєю неповнолітньою дитиною [PERSON] проводити за попередньою домовленістю із матір`ю дитини, у тому числі за місцем проживання батька, з урахуванням бажання самої дитини та стану її здоров`я, без присутності матері. При цьому, встановлюючи зазначений графік участі позивача у спілкуванні з дитиною, суд вважає, що такий графік спілкування позивачем із сином буде найкраще враховувати інтереси самої дитини, його життя, зайнятість у процесі здобуття шкільної освіти, дозвіллі та відпочинку. Також, суд зазначає, що при складанні висновку органу опіки та піклування, не було взято до уваги, що позивач тривалий час спілкується та проводить час із своїм неповнолітнім сином [PERSON] , що підтверджено відповідачем, а тому у нього встановлений психологічний контакт із сином. Суд також враховує акт №19 від 25.01.2021 року обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача згідно якого для неповнолітньої дитини [PERSON] ж все необхідне для подальшого розвитку та росту, дитина забезпечена всім необхідним, для дитини батько організував біля житлового будинку спортивний майданчик, в будинку неповнолітня дитина має власну житлову кімнату, яка обладнана усім необхідним, що потрібно дитині. Крім цього, суд, задовольняючи частково позовні вимоги, відкидає твердження позивача та його представника про те, що із боку відповідача [PERSON] чиняться йому перешкоди у спілкуванні із сином, оскільки належними та допустимими доказами зазначену обставину позивачем не підтверджено. При цьому, сам позивач у судовому засіданні не заперечував, що тривалий час проводить побачення із сином, за погодженням матері, у тому числі за місцем свого проживання. Також, в силу вимог ст..141 ЦПК України, суд стягує із [PERSON] у користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial