Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між сторонами 23.08.2013 року та зареєстрованого у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1957. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що в шлюбі дітей немає. З початку 2014 року сторони припинили подружнє життя, проживають окремо, не спілкуються між собою, ведуть окреме господарство, фактично шлюб розпався. Подальше перебування в шлюбі є неможливе, оскільки єдиної сім'ї немає, сторін нічого не пов'язує, шлюб став лише формальністю, а тому його збереження є недоцільним. Просить шлюб розірвати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю і надав аналогічні пояснення зазначеним в позовній заяві, просив таку задовольнити. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що у визначений ухвалою суду строк примирення між сторонами не відбулося, подружнє життя не відновилося, вони продовжують проживати окремо, за останній час розбіжності між ними лише поглиблюються, тому шлюб розпався остаточно і не може бути відновлений. Просить шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позов заперечила та пояснила, що до 15.09.2014 року сторони проживали разом як подружжя, вели спільне господарство, тому факт пред'явлення позову про розірвання шлюбу є для неї дивним. Зазначила, що між ними виникають певні розбіжності і хоча за строк наданий судом примирення не відбулося, але вона має намір із своєї сторони виправляти поведінку, відношення і зберегти сім'ю. Просила відмовити в позові. Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, відсутність в шлюбі дітей та інші обставини життя подружжя, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення для справи. Судом встановлено, що на даний час сторони проживають окремо, не підтримують подружні відносини, не ведуть спільне господарство, дітей в шлюбі немає. За двомісячний строк наданий судом для примирення згідно з ухвалою від 23.10.2014 року, таке примирення між сторонами не відбулося. З обставин життя подружжя випливає, що вони перебувають в шлюбі нетривалий час, відповідно міцної сім'ї не утворили, між сторонами наявні розбіжності, суперечки, які не були усунуті спільними зусиллями, внаслідок чого позивачем фактично втрачено почуття любові до відповідача, тому він не має бажання зберегти сім'ю і не дає вільної згоди на подальше перебування в шлюбі. Натомість відповідачем не наведено жодного обґрунтування для можливості збереження сім'ї. За наведених обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, оскільки в сім'ї відсутнє взаєморозуміння, взаємне почуття любові та поваги, що вказує на недоцільність перебування сторін у шлюбі, шлюб існує формально, тому його слід розірвати.

Outcome: approved