Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог позивач\~посилається на\~те,\~що з відповідачем він перебував у зареєстрованому шлюбі, в якому народилася дитина [PERSON], [INFO]. З 2015 року дитина проживає з позивачем, яку він повністю утримує. З цього часу мати хлопчика з ними не проживає, дитиною не цікавиться. Відповідач проживає в м. Донецькі, яке розташовано на тимчасово окупованій території, а отже будь-якого звязку з нею він не підтримує. Позивач має намір вивезти дитину на відпочинок до Греції, однак без згоди матері, яку він отримати не може з обєктивних причин, це не можливо. Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, дав пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Відповідач [PERSON] в судове\~засідання не\~зявилась,\~про день\~та час\~слухання справи\~повідомлялася,\~про причину\~своєї неявки\~суд не\~повідомила.\~У звязку\~з чим,\~на підставі\~вимог ч.4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. Представник 3-тьої особи Органу опіки та піклування Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся, надав суду заяву з проханням ухвалити рішення, яке буде відповідати інтересам дитини. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні було встановлено, що 12 квітня 2013 року народився [PERSON], батьками якого є: батько [PERSON], мати [PERSON]. ( а.с. 11) [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.02.2017 року. ( а.с. 10) Згідно довідки з місця проживання №772 від 14.03.2016 року, малолітній [PERSON] проживає разом з батьком, [PERSON] ( а.с. 15) Як пояснив в судовому засіданні позивач, він проживає разом з дитиною, піклується про нього, а його колишня дружина, мати хлопчика, покинула родину, виїхала проживати до м. Донецьку, звязку з нею не підтримує. Даний факт обєктивно підтверджується листами Управління соціального захисту населення та дитячого садочку, який відвідує малолітня дитина. ( а.с. 12-14) \~ \~ \~ \~Отримати дозвіл від матері на тимчасовий виїзд за кордон малолітнього [PERSON] до Греції на відпочинок, батька позбавлений можливості, оскільки мати проживає на тимчасово окупованій території, звязку з нею не підтримує. \~ \~ \~ \~Згідно п.3 ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків та в їхньому супроводі. У відповідності до п.3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 (в редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі. Пунктом 4 вказаних Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Частина 7 ст.7 Сімейного кодексу України встановлює, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. В силу положень ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд виходить з того, що виїзд малолітнього [PERSON] за кордон відповідає його інтересам, за своєю метою сприятиме оздоровленню та загальному розвитку дитини, а відсутність згоди відповідача порушує його права та інтереси, як дитини. Відповідно ст.150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, своєї Батьківщини, також покладено обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно вимог ст.152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. На підставі вимог до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У зв'язку з тим, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що обов'язки щодо виховання та розвитку малолітнього [PERSON], що передбачені ст. 150 СК України, його матірю [PERSON] не виконуються, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved