Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати її такою, що втратила право користування будинком 13/1 на вул. Каминярській в м. Дрогобич Львівської області. В обґрунтування позову вказує на те, що йому належить на праві приватної спільної часткової власності житловий будинок 13/1 на вул. Каминярській в м. Дрогобич Львівської області згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради від 30.12.2012, реєстраційний номер : 38918402. В даному будинку зареєстрована в якості наймача його племінниця, відповідачка у справі, яка фактично проживала в цьому будинку до 2012 року, а у 2012 році остаточно залишила місце своєї реєстрації та переїхала на постійне місце проживання в Канаду. Відповідно на протязі останніх шести років відповідачка жодного дня в цьому будинку не проживала , за комунальні послуги не сплачувала. Сам факт формальної реєстрації відповідачки , яка не проживає в будинку, що належить позивачу, створює додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, підтримання позовних вимог. Відповідачка в судове засідання повторно не зявилася, причин своєї неявки не повідомляла, однак належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою. Суд вважає цю особу повідомленим про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Суд, зясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Встановлено, що позивачу належить на праві приватної спільної часткової власності житловий будинок 13/1 на вул. Каминярській в м. Дрогобич Львівської області згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради від 30.12.2012, реєстраційний номер : 38918402. Відповідно до даних будинкової книги у вказаному будинку є, зокрема, зареєстрованою з 22.06.2007року відповідачка [PERSON], 02.05.1970р.н., племінниця позивача. Однак відповідачка не проживає у вказаному будинку з 2012року (акт КП УправительЖЕО від 21.08.2018, 01.09.2017 року). З викладеного у позовній заяві вбачається, що відповідачка у 2012 році остаточно залишила місце своєї реєстрації та переїхала на постійне місце проживання в Канаду. Відповідно на протязі останніх шести років відповідачка жодного дня в цьому будинку не проживала, за комунальні послуги не сплачувала. Сам факт формальної реєстрації відповідачки, яка не проживає в будинку, що належить позивачу, створює додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Права власника житлового будинку визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1ст.\~156\~ЖК України з урахуванням положень ч. 1ст.\~405\~ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 4ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Відповідно до ч. 2ст.\~405\~ЦК України член сім'ї ( в тому числі колишній член сім'ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11). Беручи до уваги наведене те, що відповідач фактично добровільно залишив спірне житло і у ньому не проживає понад встановлені законом терміни - понад один рік, його особисте майно у будинку відсутнє, не бере участі в утриманні житла, має інше постійне місце проживання, суд дійшов висновку про те, що такі його дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування квартирою між позивачем та відповідачем не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що він самостійно залишив жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагався вселитись у таке, тому його слід визнати такими, що втратив право користування спірною квартирою.

Outcome: approved