Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], посилається на те, що він перебуває з відповідачем в шлюбі, зареєстрованому 03.07.1998 року в Палаці шлюбів м. Кременчука, актовий запис №449. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] 26.05.202 р.н. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені, близьких стосунків не підтримують в наслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя та вирішення соціально побутових проблем. Збереження сім'ї неможливе. Діти проживають з матірю. Позивач в судовому засіданні підтримав позов. Просив його задовольнити. Після закінчення часу на примирення в судове засідання не зявився. Подав письмову заяву, в якій просив позов задовольнити, справу розглянути без його участі. Відповідач позов не визнала, заперечувала проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив, що сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 03.07.1998 року Палацем шлюбів м.Кременчук, актовий запис №449 (свідоцтво про шлюб серії І-КЕ №014991, видане 03.07.1998 року Палацем шлюбів м.Кременчук). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], 15.12.2004 року, [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ №002444, видане 07.04.2005 року Крюківським відділом РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, свідоцтвом про народження серія 1-КЕ №038915 видане 05.12.2006 року Крюківським відділом РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, свідоцтвом про народження серія 1-КЕ № 155999, видане 14.06.2012 року Крюківським відділом РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Суд вжив заходів для примирення подружжя та збереження сімї, передбачених ст. 111 СК України При вирішенні спору суд керувався наступними вимогами законодавства. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 55 СК України визначено обовязок подружжя турбуватися про сімю. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Статтею 56 СК України, передбачено право дружини та чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Так кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, передбачено, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. І цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, врахувати наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, коли це можливо, під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З пояснень позивача та відповідача вбачається, що між ними, як подружжям на даний час не склалася атмосфера любові та моральної забезпеченості, вони проживають окремо. Відповідно до ст.111 СК України, суд вжив заходи щодо примирення подружжя, за клопотанням відповідача надавши їм шестимісячний строк для примирення. Проте сторони не примирилися. Після закінчення призначеного судом строку примирення, визначеного ст.111 СК України якщо примирення подружжя не відбулося відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання цього недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, суд вирішує справу по суті. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вище викладеного, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї [PERSON] є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати.

Outcome: approved