Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 31.10.2016 року рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області було розірвано шлюб між ним та відповідачкою, та рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 18.04.2016 року ухвалено стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини заробітку щомісячно, однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 29.09.2017 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] та [INFO] у них народився син [PERSON] . У зв`язку з тим, що він має нерегулярний мінливий дохід, та на його утриманні знаходяться дружина та малолітня дитина, яка хворіє та потребує постійного лікування, він не може здійснювати виплату аліментів присуджених рішенням Новотроїцького районного суду , як на даний час складають 1863,04 гривні, просить зменшити їх розмір на тверду грошову суму в розмірі 900,00 гривень. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та наполягає на їх задоволенні, оскільки у нього не має стабільного доходу, працює в Донецькій області, але не отримує заробітну плату, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, його син від другого шлюбу має захворювання дисплазія, на лікування якого потрібно значні кошти, крім того йому необхідно сплачувати кредит. В його володінні був автомобіль, однак він його продав за дорученням. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що її дитина також часто хворіє, позивач працевлаштований, його дружина отримує допомогу у зв`язку з народженням дитини, крім того, відповідно до світлин надає послуги перукаря, нарощування вій, від чого має додатковий дохід, станом на лютий 2020 року у позивача виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 7421,55 грн., у зв`язку з чим державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на дохід боржника з вимогою проводити утримання у розмірі 25 відсотків від заробітку щомісячно, до повного погашення заборгованості. [PERSON] постійно ухилявся від сплати аліментів. Згідно інформації Державної прикордонної служби України з 2017 по кінець 2019 року [PERSON] (5 разів) здійснював виїзд за кордон де перебував по 3 - 4 місяці, працював та отримував дохід, але аліменти сплачував не систематично та ухилявся від їх сплати. В грудні місяці 2018 року придбав у власність частину квартири за адресою: [ADDRESS] , та придбав транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 21099 2005 року випуску державний номер [NUMBER] , хоча на той час мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 18 479,32 грн.. Окрім того, позивач [PERSON] жодної участі у вихованні дитини не приймає, додаткові витрати на утриманні дитини не несе, зі своєю дитиною [PERSON] не спілкується, його життям не цікавиться, жодного разу не відвідував. Вона проживає одна з дитиною, яку виховує самостійно, витрати пов`язані з вихованням дитини несе сама, яка також часто хворіє та потребує додаткових витрат на лікування. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та вивчивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 18.04.2016 було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини заробітку щомісячно, однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачем до позовної заяви було додано свідоцтво про народження другої дитини [PERSON] , [INFO] , квитанції про сплату аліментів, довідку про те, що [PERSON] встановлено діагноз дисплазія тазо-стегнового суглобу, довідку про місце проживання [ADDRESS] , постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2016 року по стягненню аліментів, довідку з державного реєстру фізичних осіб-підприємців про відсутність доходу з 2016 рік по 2019 рік, довідкою про заборгованість [PERSON] по кредитному договору, висновками спеціалістів щодо захворювання [PERSON] , який потребує проходження курсу масажів, розрахунком заборгованості по сплаті аліментів. Відповідач [PERSON] надала до суду довідку про свої доходи, відповідно до якої працює вчителем фізкультури в Бериславському ОЗПЗСО та отримує мінімальний дохід, інформацію Державної прикордонної служби України, відповідно до якої [PERSON] з 2017 по кінець 2019 року (5 разів) здійснював виїзд за кордон де перебував по 3 - 4 місяці, довідку ТОВ «Берислав-хлібзавод» відповідно до якої [PERSON] працює у них на підприємстві водієм автотранспортних засобів з 03.02.2020 року, довідку Бериславського дошкільного навчального закладу №4 відповідно до якої [PERSON] , [INFO] відвідує заклад з 2018 року, дитину завжди приводить та забирає мати, довідки про стан здоров`я [PERSON] , постанову про звернення стягнення на дохід боржника [PERSON] з вимогою проводити утримання у розмірі 1/4 частини заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, постанову про звернення стягнення на дохід боржника [PERSON] з вимогою проводити утримання у розмірі 25 відсотків від заробітку щомісячно, до повного погашення заборгованості зі сплати аліментів яка виникла у розмірі 7 421,55 грн.. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Із позовних вимог вбачається, що позивач просить зменшити розмір аліментів до твердої грошової суми 900,00 гривень, що становить 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, але ці обставини підлягають доказуванню. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач посилався на те, що змінився його сімейний стан, тому він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Проте, сам факт одруження позивача та народження дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, так як не підтверджує зміну його матеріального становища в гіршу сторону. Разом з тим, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум, для дитини віком до 6 років з 1 січня 2020 року складає 1779грн., з 1 липня - 1859грн., з 1 грудня - 1921грн. Отже, розмір стягнутих за судовим рішенням судом аліментів відповідає чинному закону. Позивач має у власності автомобіль, є працездатною особою, його вік 29 років, а тому не позбавлений можливості влаштуватися на роботу, заробітна плата за яку могла б забезпечувати в повній мірі його потреби та право дитини на отримання аліментів у розмірі, визначеному рішенням суду та необхідному для її нормального розвитку. Таким чином, у справі відсутні достатні, належні і допустимі докази існування обставин на підтвердження підстав, визначених у статті 192 СК України для зменшення розміру аліментів. Зазначені позивачем підстави для зменшення розміру аліментів не свідчать про погіршення його матеріального становища та стану його здоров`я після визначення розміру аліментів. Тобто позивач не довів обставини, які виключають можливості сплати ним аліментів на утримання дитини у розмірі, визначеному рішенням суду від 18 квітня 2016 року, а саме у розмірі ј частини заробітку щомісячно, однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги, що сплата аліментів у визначеному судом розмірі не є надмірним тягарем для позивача, а їх зменшення не відповідає інтересам дитини, враховуючи баланс інтересів дитини та матеріальних можливостей батька, суд приходить висновку про недоведеність позивачем неспроможності сплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини у розмірі, раніше визначеному рішенням суду. На підставі викладеного ст.84, 85 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed