Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом і на праві приватної власності на нерухоме майно належить будинок [ADDRESS]. З 21.02.2003 року в його будинку зареєстрований [PERSON], який не проживає в його будинку, а проживає за іншою адресою: [ADDRESS]. Згідно актів, складених депутатами селищної ради, [PERSON] не проживав в його будинку взагалі, та не проживає на теперішній час. Він же має проблеми з оформленням субсидії та оплатою комунальних послуг. Вважає, що має право звернутися до суду з позовом, оскільки відповідач хоча і є членом родини його брата, але родина брата давно проживає окремо від нього, а сам відповідач житлом, в якому зареєстрований не користується взагалі, не дбає про будівлю, не сплачує вартості комунальних послуг та на протязі тривалого часу з моменту реєстрації у його домі не проживає. На підставі ч.2 ст. 405 ЦК України просить визнати [PERSON] особою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме належним йому на праві власності будинком [ADDRESS] Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги по вищезазначеним підставам підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Також пояснив, що він є єдиним власником будинку [ADDRESS], який він успадкував після смерті свого батька. В даному будинку прописаний син його брата [PERSON], який не є членом його родини та не проживає в даному будинку, а проживає зі своєю родиною за адресою: [ADDRESS]. Наявність прописки відповідача в будинку не дає йому оформити субсидію та створює проблеми з оплатою комунальних послуг. На підставі того, що його племінник, будучі прописаним в належному йому будинку не мешкає в ньому тривалий час просить визнати його втратившим право користування жилим приміщенням. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Суду пояснив, що він дійсно є племінником позивача [PERSON], який є рідним братом його батька. Протягом тривалого часу приблизно 17-18 років він не мешкає в будинку [ADDRESS], а проживає зі своєю матір'ю за іншою адресою, але іноді в спірному будинку з'являється його батько, який, як і позивач теж є власником даного будинку, оскільки успадкував його після смерті свого батька, тоді він його там відвідує. Він не бажає виписуватися з будинку, оскільки в подальшому не зможе отримати спадщину у вигляді права власності на частку вищевказаного будинку, яка належить його батьку. Ознайомившись з позовною заявою, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Володарське БТІ». Згідно копії домової книги в будинку [ADDRESS] з 21.02.2003 року зареєстрований [PERSON], [INFO]. Відповідно до Актів від 14.05.2013 року, 16.07.2013 року, 17.09.2013 року та 30.10.2013 року на предмет встановлення факту проживання осіб за адресою [ADDRESS], складених депутатом Володарської селищної ради з участю сусідів, [PERSON] прописаний за вищевказаною адресою, але мешкає в [ADDRESS] без реєстрації. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, про що говориться у ст. 321 ЦК України. Стаття 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач просить задовольнити позовні вимоги саме на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, на підставі того, що відповідач прописаний, але не проживає у його будинку протягом тривалого часу, однак оскільки позивач є власником 1/2 частини будинку, а відповідач не є членом його сім'ї, то дану норму ЦК України, як підставу задоволення позовної вимоги, суд не може застосувати, оскільки вона регулює правовідносини між власником та членом його сім'ї, якими сторони по справі не являються, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Крім цього, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України сплачений ним судовий збір при зверненні до суду відшкодуванню на його користь з боку відповідача не підлягає.

Outcome: dismissed