Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON] про визнання особи, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що [PERSON] з 2001 року зареєстрований у будинку [ADDRESS] , з 2001 року фактично не проживає за місцем реєстрації, оскільки одружився. У зазначеному будинку мешкала матір сторін [PERSON] , яка хворіла та потребувала стороннього догляду. Після смерті матері [PERSON] заявив свої права на спадкове майно та заявляє своє право на проживання у цьому будинку. Відповідач [PERSON] \~не визнаючи\~позов подав\~зустрічну позовну\~заяву до\~ [PERSON] \~про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, посилаючись на те, що [PERSON] порушує його право на користування спадковим житловим приміщенням, виштовхнув на вулицю, перешкоджає у користуванні та мешканні у будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свою позовну заяву та заперечив проти задоволення зустрічної позовної заяви, посилаючись на її необґрунтованість. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, вважає, що у первісній позовній заяві слід відмовити, зустрічна позовна заява підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що сторони є рідними братами, батьками яких є [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим 12.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції про смерть, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №11671. [PERSON] була власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва права власності № [NUMBER] від 01.03.1974 року. Відповідно до акту від 22.02.2016 року про проживання, що складений сусідами спірного будинку [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , 1982 року народження, постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] ) з дня народження по цей час. Відповідно до акту від 22.02.2016 року про непроживання, складеного сусідами позивача [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2001 року по цей час. Через наявні протиріччя у зазначених актах, суд вважає, що ці акти не можуть бути прийнятті до уваги. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації вих. №325 від 14.04.2016 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Також була зареєстрована [PERSON] , 1951 року народження, яка померла [INFO] та відповідно до довідки №326 від 14.04.2016 року постійно проживала за вказаною адресою з 19.10.1967 року по день смерті [INFO] . В ході судового розгляду справи судом були допитані свідки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є родичкою родини [PERSON] , на [ADDRESS] , в 2013, 2014-2015 роках приїджала разом з дочкою-свідком [PERSON] в гості, бачили [PERSON] , [PERSON] та позивача [PERSON] , жодного разу не бачили [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка мешкає поряд з будинком [ADDRESS] також підтвердила, що багато років не бачила [PERSON] за його адресою реєстрації. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] пояснив, що [PERSON] з 2001 року, після того як одружився, пішов мешкати до своєї дружини, у зазначеному будинку не мешкав, у зв`язку з неприязними стосунками з братом. Однак ці свідки не зазначили причини непроживання відповідача. Позивачем [PERSON] надано в якості доказу непроживання [PERSON] понад визначений законом терміну свідчення дружини відповідача [PERSON] , що міститься у протоколі її допиту у якості свідка у цивільній справ № 520/5083/16, у якому вона зазначає, що до 2007 року вони мешкали за адресою: [ADDRESS] , однак у зв`язку з агресивною поведінкою брата її чоловіка були вимушені з`їхати з цього будинку. Вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] , пред`явлено на підставі статей 71, 72 ЖК України. Відповідно до положень частини 1 статті 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на підставі\~статті 71 ЖК УРСР та у визначеному статтею 72 ЖК УРСР порядку, передбачає обов`язкове з`ясування причин відсутності особи у жилому приміщенні, так як відсутність особи з поважних причин виключає визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Власник будинку- мати сторін з позовними вимогами щодо спірного будинку до [PERSON] не зверталася. За змістом\~статті 47 Конституції України,\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою\~статті 9 ЖК УРСР,\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За період з 2001 року до 2016 року позивачем не надано належного доказу, що [PERSON] не проживав у\~зазначеному будинку без поважних причин, обов`язок доказування лежить на сторонах, суд не вправі з власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору. Саме по собі непроживання [PERSON] у зазначеному будинку певний час не є безумовною підставою для задоволення позову про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, доказів непроживання [PERSON] в будинку без поважних причин понад шість місяців позивачем [PERSON] не надано, відтак, позовні вимоги не доведено, правові підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ст. 156 ЖК УСРС, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі\~ст.\~9 ЖК УСРС, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. [PERSON] підтвердив суду, що [PERSON] чинив спроби насильно увійти до спірного будинку та з цього привиду він викликав поліцію. Сторони у справі також підтвердили, що між ними склалися неприязні стосунки, що свідчить також те, що у судах розглядалась цивільна справа за позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про усунення від спадщини. На цей час [PERSON] та [PERSON] не отримали свідоцтва на право власності житлового будинку [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає, що зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення до будинку [ADDRESS] ) слід задовольнити, оскільки позивачем доведено, що [PERSON] чинить перешкоди у користуванні зазначеним житловим приміщенням. Виходячи з визначеного статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: approved