Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом у жовтні 2012 року та в обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на наступне. 05 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області за актовим записом № 43 було зареєстровано шлюб між мною, [PERSON], та відповідачкою, [PERSON]. Від шлюбу подружжя має двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу подружжя придбало квартиру [ADDRESS], що при купівлі була оформлена на ім'я дружини, [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 28.09.2004 року. Грошові кошти за спірну квартиру були сплачені у повному обсязі, що підтверджується заявою продавців від 10.11.204 року. Право власності на спірну квартиру зареєстровано у Комінтернівському районному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом №5079818 від 15.10.2004 року. Спірна квартира була придбана у кредит, що був наданий третьою особою по справі - Одеського регіонального відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву (далі також й ОРВ ДФСМЖБ), що підтверджується кредитною угодою №116/04 від 05.10.2004 року. 15 листопада 2004 року, для забезпечення виконання зобов'язань за вказаною кредитною угодою, спірна квартира була передана відповідачкою в іпотеку ОРВ ДФСМЖБ, що підтверджується договором іпотеки квартири придбаної за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту від 15.11.2004 року, що був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]. Спірна квартира зареєстрована на ім'я відповідачки, але є спільною власністю, оскільки придбана під час нашого шлюбу. У позасудовому порядку відповідачка здійснити поділ не бажає, відтак позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник позивача - в судове засідання не з'явився надав суду заяву, згідно якої вбачається, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, а в задоволені зустрічного просить відмовити. Відповідачка [PERSON] - в судове засідання не з'явився надала суду заяву згідно якої вбачається, що свої позовні вимоги за зустрічним позовом вона підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи Одеського регіонального відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву - в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та зазначив, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримує та не заперечує проти їх задоволення. Представник служби у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області - в судове засідання не з'явився, про судове засідання неодноразово сповіщався належним чином. Згідно заявленими позовними вимогами позивач просить суд, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], визнати його другим іпотекодавцем нарівні з [PERSON] за договором іпотеки квартири придбаної за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту від 15.11.2004 року (посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №2462), що укладений між [PERSON] та Одеським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву (правонаступник - Одеське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», визнати його та [PERSON] солідарними боржниками по сплаті кредитних зобов'язань за кредитною угодою №116/04 від 05.10.2004 року укладеною між [PERSON] та Одеським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву. (правонаступник - Одеське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»). Відповідач [PERSON] позов не визнала та у лютому 2013 року заявила зустрічні позовні вимоги до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Згідно яких вона просить суд відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за нею, [PERSON], право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилається на факт проживання з нею двох спільних дітей, зокрема на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.02.2013 року, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування розмір аліментів, просила її позов задовольнити, відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за нею, право власності на 2/3 частини квартири. Також просила стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач та його представник за зустрічним позовом [PERSON] зустрічні позовні вимоги не визнали, надали до суду письмові заперечення, згідно яких вбачається, що вони заперечують проти відступу від засади рівності часток подружжя та визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частини квартири, посилаючись на необґрунтованість , безпідставність та неспроможність її тверджень. Представник третьої особи у письмових поясненнях зазначив, що спірна квартира повинна перебувати зокрема і у власності дітей сторін по справі - [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]). При цьому він посилається на ст. 175 СК України, згідно якої майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Дослідивши доводи сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] частковому задоволенню, по наступним підставам. Судом встановлено, що 05 жовтня 2002 року сторони по справі уклали шлюб, що був розірваний Комінтернівським районним судом Одеської області рішенням від 24.10.2012 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]., які залишилися проживати разом з [PERSON]. Шлюбного договору сторони не укладали, домовленості між ними щодо поділу квартири, як спільного майна подружжя не досягнуто. Право спільної сумісної власності подружжя врегульовано главою 8 СК України. Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60СК України). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то майно, одержане за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст.61 СК України). Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст.69 СК України). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено, зокрема, домовленістю між ними (ч.1 ст.70 СК України). Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають значення для справи (ч.1 ст.71 СК України). Сторонами по справі у період шлюбу було набуте наступне майно: - квартира [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 28.09.2004 року. Право власності на квартиру зареєстровано у Комінтернівському районному бюро технічної інвентаризації. Квартира була придбана у кредит, що був наданий третьою особою по справі - Одеського регіонального відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву (далі також й ОРВ ДФСМЖБ), згідно кредитної угоди № 116/04 від 05.10.2004 року. Згодом для забезпечення виконання зобов'язань за вказаною кредитною угодою, спірна квартира була передана в іпотеку ОРВ ДФСМЖБ, згідно договору іпотеки від 15.11.2004 року, що був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]. Таким чином суд приходить до висновку, що зазначена квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. У ч. 2 ст. 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може (має право, а не обов'язок) відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересів сім'ї. У ч. 3 ст. 70 СК України зазначено, що за рішенням суду частка майна дружини (чоловіка) може бути збільшена, якщо з ним, з нею проживають неповнолітні діти за умови, що розмір аліментів, які вони одержують є недостатнім для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування. З довідки про дохід позивача та розмір утримуваних з нього аліментів вбачається, що з нього утримуються аліменти в частці від доходу 1/3 та їх розмір є змінним від 1 400 грн. до 2 000 грн. та відповідачкою необґрунтовано, що таких коштів недостатньо для фізичного розвитку та лікування дітей. Заборгованість по аліментах відсутня, що підтверджується довідками який надав суду відповідач за зустрічним позовом. До матеріалів справи долучено копію рішення Комінтернівського районного суду по справі № 1515/4648/12, за яким суд враховуючи всі істотні обставини (182 СК України), постановив рішення, яким стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 від усіх видів доходу. Зазначене рішення [PERSON] не оскаржувалось. Позивачкою за зустрічним позовом також не доведено протиправної поведінки відповідача, які були б достатньою підставою для збільшення її частки при поділі майна подружжя. Що стосується іншої умови, - недостатності розміру аліментів, то в судовому засіданні пояснила, що з позовом до суду про збільшення розміру аліментів вона не зверталась, тобто фактично погодилась з присудженим розміром аліментів. Таким чином позивачкою за зустрічним позовом не надано доказів щодо істотних обставин, перелік, яких міститься у ч. 2 ст. 70 СК України, які б надавали суду підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна подружжя. Доводи представника третьої особи, щодо необхідності визнання права власності на неповнолітніх дітей сторін у справі не заслуговує на увагу, та спростовується наступним. У відповідності до п. 30 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженою. постановою КМ України від 29.05.2001 року № 548, позичальник, який не має дітей, сплачує кредит з відсотковою ставкою у розмірі 3 відсотки річних суми зобов'язань за кредитом; позичальник, який має одну дитину, звільняється від сплати відсотків за користування кредитом; позичальникові, який має двох дітей, крім того, за рахунок бюджетних коштів погашається 25 відсотків суми зобов'язань за кредитом; позичальникові, який має трьох і більше дітей, - 50 відсотків суми зобов'язань за кредитом. Проте саме по собі зменшення вартості спірної квартири, придбаної відповідачем за рахунок позики Фонду, на 25 відсотків через наявність у сторін двох неповнолітніх дітей, не є підставою для визнання права власності на спірну квартиру за неповнолітніми дітьми сторін. Згідно із ст.ст. 173-176 СК, батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. При вирішенні спору між батьками та малолітніми, неповнолітніми дітьми, які спільно проживають, щодо належності їм майна вважається, що воно є власністю батьків, якщо інше не встановлено судом. Майно, придбане батьками або одним із них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини (одяг, інші речі особистого вжитку, іграшки, книги, музичні інструменти, спортивне обладнання тощо), є власністю дитини. Майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Доказів набуття права власності на спірну квартиру за рахунок спільної праці чи спільних коштів позивача, відповідача і їх неповнолітніх дітей суду не наданою. Кредитна угода укладалася відповідачкою в інтересах сім`ї, кредит погашався за рахунок спільних грошових коштів подружжя, та у відповідності до закону квартира є спільною власністю подружжя. Діти боргових зобов'язань за укладеною кредитною угодою не несуть та нести не повинні, на відміну від позивача та відповідачки. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі був зобов'язаний довести в судовому засіданні обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як на заперечення проти позову. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд, вирішуючи справу по суті має у своєму рішенні розподілити між сторонами судові витрати, так з відповідача на користь позивача за зустрічним позовом підлягає пропорційно (до частин заявлених позовних вимог) стягнення компенсації, відповідно до розрахунку 642,00 (1% вартості квартири) /2 = 342,00 грн., оскільки судом задоволено вимоги лише щодо ? частини частини квартири. За таких обставин суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] - такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 60, 61, 70, 71, 173-176 СК України, ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 64, 179, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial