Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Путильської селищної ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про розірвання договору сервітуту. В позовній заяві вказує, що йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧВ № 002959 від 13.08.2001 року належить земельна ділянка площею 0,35 га, кадастровий номер 7323555100:01:002:0257, що розташована на території [ADDRESS] , цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. 01.04.2015 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір на встановлення земельного сервітуту, згідно з яким він надав право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, площею 0,0504 га. Проте, даний договір підлягає розірванню, оскільки [PERSON] було порушено умови договору, а саме під час проведення обстеження вказаної земельної ділянки за заявою позивача, спеціалістом-землевпорядником Путильської селищної ради було встановлено, що ворота огорожі присадибної ділянки були розчинені у зв`язку з чим на земельній ділянці свійські тварини, а саме корови нанесли йому збитки, про що було складено акт обстеження земельної ділянки від 26.04.2018 року. Крім цього позивач вважає, що змінилися обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, так з метою уникнення подальших конфліктів та з метою врегулювання ситуації, що склалася між позивачем та відповідачем, Путильською селищною радою із земель запасу селищної ради було виділено іншу земельну ділянку для облаштування під`їзду до будинку останньої. Просить суд розірвати договір на встановлення земельного сервітуту 01.04.2015 року, що укладений між ним та [PERSON] , що встановлений на земельну ділянку загальною площею 0,35 га з кадастровим номером 7323555100:01:002:0257, яка розташована на території Путильської селищної ради село Рижа вул. Бокач Путильського району Чернівецької області. Ухвалою Путильського районного суду від 26.03.2021 року до участі у справі залучено правонаступника позивача [PERSON] . Представник відповідача в установлений судом строк подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та надав пояснення аналогічні відзиву на позов. Представник Путильської\~селищної ради\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги визнав.\~Пояснив суду,\~що з\~метою врегулювання\~конфліктної ситуації\~відповідачу [PERSON] \~ рішенням\~Путильської селищної\~ради від\~07.06.2018\~року на\~частину земельної\~ділянки,\~яка знаходиться\~в оренді\~ [PERSON] \~встановлено сервітут,\~а саме\~права проїзду\~на транспортному\~засобі для\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~шириною 4\~метра,\~орієнтованою площею\~0.03га.\~ Також\~зазначила,\~що спірний договір на встановлення земельного сервітуту 01.04.2015 року не зареєстрований відповідно до вимог ст.100 ЗК України, хоча відомості про нього зазначення в земельному кадастрі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшло письмове пояснення, згідно якого Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області не заперечує щодо задоволення позовної вимоги, у випадку якщо позивач доведе, що підстави встановлення сервітуту припинились або використання відповідачем земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки позивачем за цільовим призначенням. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач в супереч вимогам ст.81 ЦПК України не надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовної вимоги. Судом встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧВ № 002959 від 13.08.2001 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,35 га, кадастровий номер 7323555100:01:002:0257, що розташована на території [ADDRESS] , цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства /а.с.19/. [INFO] [PERSON] помер, про що Путильським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис за №31 /а.с.124/. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.2021 року, спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] в тому числі земельну ділянку площею 0,35 га, кадастровий номер 7323555100:01:002:0257 /а.с.127,132/. За життя покійний [PERSON] 01.04.2015 року уклав договір на встановлення земельного сервітуту між [PERSON] , згідно з яким власник землі [PERSON] надав право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, площею 0,0504 га. /а.с.21/. Відповідно до даного Договору також складений ситуаційний план-схема щодо місця розташування земельної ділянки, через яку проходить під`їзна дорога /а.с.16,17/. 18 серпня 2016 року відомості про обтяження, а саме право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху внесенні в Державний земельний кадастр, дані обставини встановленні згідно відкритих відомостей \~Державного земельного кадастру. Суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , Путильської селищної ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про розірвання договору сервітуту, виходить з наступного. Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються\~Конституцією України,\~Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Як вбачається із приписів ч. 1 та ч. 2\~ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник земельної ділянки має право вимагати припинення сервітуту, якщо він перешкоджає використанню цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Натомість, нормами ч.1 та ч.2 ст.102 ЗК України, які є спеціальними по відношенню до норм\~ЦК України, передбачено, що дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: а) поєднання в одній особі суб`єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та власника земельної ділянки; б) відмови особи, в інтересах якої встановлено земельний сервітут; в) рішення суду про скасування земельного сервітуту; г) закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут; ґ) невикористання земельного сервітуту протягом трьох років; д) порушення власником сервітуту умов користування сервітутом. На вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадках: а) припинення підстав його встановлення; б) коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зміст ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього. Позивачем та його представником не надано суду безперечних і достатніх доказів з приводу того, що підстави встановлення сервітуту припинились або використання відповідачем земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки позивачем за цільовим призначенням. Суд не приймає до уваги як доказ акт обстеження земельної ділянки від 26.04.2018 року, згідно якого встановлено, що 26.04.2018 року ворота огорожі присадибної ділянки були розчиненні, у зв`язку з чим на земельній ділянці свійські тварини, а саме корови нанесли збитки [PERSON] , оскільки в даному акті не зафіксовано, що саме [PERSON] умисно вчиняє протиправні дії. Внаслідок чого посилання позивача як на підставу припинення договору сервітуту унеможливлення використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням порушення, є необґрунтованим. Також суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що підстави встановлення сервітуту припинились, оскільки рішенням Путильської селищної ради від 07.06.2018 року на частину земельної ділянки, яка знаходиться в оренді [PERSON] встановлено сервітут, а саме права проїзду на транспортному засобі для [PERSON] та [PERSON] шириною 4 метра, орієнтованою площею 0.03га., так як відповідно до ч.1 ст.100 ЗК України, земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду, в даній нормі не передбачено встановлення земельного сервітуту рішенням органу місцевого самоврядування. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених позивачем межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення. Враховуючи те,\~що в\~задоволенні позовних\~вимог відмовлено,\~а тому\~підстав для\~стягнення з\~відповідача сплаченого\~судового збору\~немає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed