Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача ПАТ «Кіровоград-Авто», зазначивши на його обгрунтування, що він працював у відповідача слюсарем по ремонту автомобілів, 01.03.2012 року був звільнений з роботи за власним бажанням, при цьому при звільненні відповідач не доплатив йому грошову суму в розмірі 1 074 грн. 06 коп., яку недонарахував до його заробітної плати за вересень, 2010 року, разом з тим, неодноразово повідомляв йому про те, шо повністю з ним розрахується, однак при звільненні зазначені кошти йому не були виплачені та на його неодноразові звернення до відповідача про виплату належної йому суми, йому обіцяли виплатити, однак своїх обіцянок відповідач не виконав, що стало підставою для звернення з позовом до суду. З урахуванням ст.116 КЗпП України та застосуванням до спірних правовідносин ст.117 КЗпП України позивач просив стягнути з відповідача на його користь недоплачену заробітну плату в розмірі 1 074 грн. 06 коп. та денний заробіток за порушення порядку і строків розрахунку в загальній сумі 33 303 грн. 00 коп. Позивач під час судового розгляду справи в порядку ч.1 ст.31 ЦПК України позовні вимоги уточнив, з урахуванням уточнених позовних вимог та з урахуванням поданої зави від 06.03.2014 року про допущення при складанні позовної заяви помилки в частині місяця виникнення заборгованості по заробітній платі, зокрема, вересня, 2010 року, замість серпня, 2010 року, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по недоплаченій заробітній платі в розмірі 1 074 грн. 06 коп. за період серпня, 2010 року, та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 123 689 грн. 72 коп. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважаючи їх безпідставними та недоведеними, просив відмовити позивачу в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначив, що [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду слюсаря з відрядною системою оплати праці з 16 лютого 1987 року та звільнений з роботи 01 березня 2012 року за власним бажанням, при цьому будь-яка заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати відсутня, а наданий позивачем в якості доказу розрахунок, який не скріплений жодною печаткою та підписом, не може розцінюватися як належний доказ, оскільки не має жодних ознак офіційного документу, та може бути створений будь-якою особою, з використанням комп'ютерної техніки. Крім того, з приводу обставин, зазначених в позові щодо недоплаченої заробітної плати за вересень, 2010 року, представник відповідача зазначив, що у вересні 2010 року з 22-ох робочих дні позивач відпрацював усього 13 днів, 9 днів він знаходився на лікарняному, за вересень, 2010 року позивачу була нарахована заробітна плата в розмірі 1 799 грн. 47 коп., з якої нараховані лікарняні: за рахунок підприємства на суму 312 грн. 78 коп., за рахунок фонду соціального страхування на суму 729 грн. 82 коп., нарахована заробітна плата згідно закритих заказ-нарядів за вересень 2010 року в сумі 756 грн. 87 коп. За вересень, 2010 року позивачу було виплачено (після утримання єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб) в розмірі 1 484 грн. 32 коп. Заслухавши пояснення позивача, заперечення проти позову представника відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необгрунтованими, безпідставними та недоведеними, а позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, дані факти визнані сторонами по справі та є такими, що не підлягають доказуванню, що позивач 16 лютого 1987 року прийнятий на посаду слюсаря по ремонту автомобілів на Кіровоградську СТО-1 з відрядно-преміювальною оплатою праці по 4-му розряду 16 лютого 1987 року (наказ №29-к від 10.02.1987 року). 01 березня 2012 року звільнений з посади слюсаря з ремонту автомобілів ПАТ «Кіровоград-Авто» за власним бажанням з 01 березня 2012 року (наказ №36-к від 01.03.2012 року). Відповідно до ст.47, ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник, або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому. Як на підставу позовних вимог позивач вказував на те, що при його звільненні відповідач не провів виплату всіх належних йому сум, зокрема, на момент його звільнення заборгованість підприємства становила 1 074 грн. 06 коп., яка виникла за період серпня, 2010 року, що є недоплаченою заробітною платою за серпень, 2010 року, яка не виплачена йому відповідачем і по теперішній час, що є підставою для застосування ст.117 КЗпП України. На обґрунтування позовних вимог позивачем в якості доказу надано роздруківку за вересень, 2010 року (а.с.6), за якою в графі «Заробітна плата відрядників» зазначено 1 074 грн. 06 коп., та в графі «Всього не донараховано» зазначено 1 074 грн. 06 коп., при цьому судом відзначається, що вказана роздруківка є невідомого походження, не скріплена печаткою підприємства, підписом, більш того, не має будь-яких ознак, притаманних офіційному документу. В свою чергу, представником відповідача надано довідку про доходи позивача від 21 січня 2014 року №38 за період з січня, 2010 року по грудень, 2010 року, за якою в серпні, 2010 року позивачу нараховано 4 296 грн. 22 коп., з урахуванням утримань, до виплати 3 477 грн. 37 коп.; відповідно в вересні, 2010 року позивачу нараховано 1 799 грн. 47 коп., з урахуванням утримань, до виплати 1 484 грн. 32 коп. Крім того, відповідно до відомості нарахування заробітної плати за серпень, 2010 року , затвердженої генеральним директором ПАТ «Кіровоград-Авто» [PERSON], [PERSON] з кількістю відпрацьованих днів 21 день, всього нараховано за серпень, 2010 року 4 296 грн. 22 коп. Відповідно до відомості на виплату грошей №ВЗП-61 за серпень, 2010 року [PERSON] отримав з підписом про одержання 3 477 грн. 37 коп. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 58 та 59 ЦПК України визначені вимоги щодо належності та допустимості доказів, а саме нормами вказаних статей передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом відзначається, що у сторін виник спір щодо наявності заборгованості по виплаті позивачу не донарахованої заробітної плати за серпень, 2010 року в розмірі 1 074 грн. 06 коп., та не виплати зазначеної суми при звільненні позивача в березні, 2012 року, а відтак зазначені обставини мають значення для ухвалення рішення у справі і є такими, що підлягають доказуванню сторонами, з урахуванням можливості застосування судом положень ст.117 КЗпП України, в свою чергу позивачем на підтвердження позовних вимог не було надано доказів наявності заборгованості по заробітній платі в розмірі 1 074 грн. 06 коп., та відсутності у зв'язку з цим відповідальності роботодавця, передбаченої ст..117 КЗпП України. Долучена позивачем до матеріалів справи роздруківка за вересень, 2010 року, яка не скріплена печаткою та підписом, яка не має будь-яких ознак офіційного документу, не може бути належним та допустимим доказом в обґрунтування позовних вимог, тому що це суперечить вимогам ст.ст.57,61, 66, 143 ЦПК України, більш того, позивач в подальшому зазначав про допущену помилку при складанні позову, а саме, що заборгованість утворилася не за вересень, 2010 року, а за серпень, 2010 року, про що, будь-яких доказів суду не надав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання судом доказів по справі та розгляд обставин, які виходять за межі позовних вимог буде порушенням ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства. Позивачі всупереч вимогам ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються його вимоги до суду, на підставі чого, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позову за його необґрунтованістю, недоведеністю та безпідставністю. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: dismissed