Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON], [INFO] посвідчений 17.02.2009 року секретарем виконкому Поршнянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області [PERSON] та визнати дійсним заповіт [PERSON], [INFO] посвідчений 28.12.2006 року секретарем Поршнянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та в їх обґрунтування покликаються на те, що він, [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON] є дітьми [PERSON], [INFO] , яка проживала в [INFO]. За життя [PERSON] набула у приватну власність земельну ділянку розташовану на території Поршнянської сільської ради площею 1,2548 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що стверджено Державним актом на право приватної власності на землю 1-/1В №065057 від 04 квітня 2001 року. 21.03.2013 року [PERSON] померла. Позивач вказує, що [PERSON] 28 грудня 2006 року в Поршнянській сільській раді Пустомитівського району Львівської області склала заповіт, згідно якого належну ділянку площею 1,2548 га. яка розташована на території Поршнянської сільської ради, заповіла своєму сину, тобто йому [PERSON]. Даний заповіт посвідчений 28.12.2006 року секретарем Поршнянської сільської ради Процайло.Н, і зареєстровано в реєстрі за №225. Позивач вказує, що , у визначений законом шестимісячний термін, він звернувся до Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В цей же час, будучи у приміщенні Поршнянської сільської ради, він дізнався про існування заповіту [PERSON] від 17 лютогот2009 року, згідно якого його мати у приміщенні сільської ради за участі секретаря виконкому [PERSON] належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 12,2548 га , яка розташована на території Поршнянської сільської ради , заповіла йому та відповідачам [PERSON], [PERSON] по 1/3 частині кожному. Ознайомившись із заповітом матері від 17 лютого 2009 року він переконався, що такий заповіт є підробленим і [PERSON] не підписувався. На такому заповіті підпис від імені [PERSON] не її. Про це очевидно видно і при порівнянні підписів матері на обох заповітах. Даний факт також підтверджується висновком почеркознавчої експертизи проведеної в ході кримінального провадження № 1201414027000509 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. Таким чином, що заповіт від 17 лютого 2009 року, виконаний від імені [PERSON] і зареєстрований у реєстрі Поршнянської сільської ради під № 18,-не є особистим розпорядженням [PERSON]І,не здійснений нею особисто,і не є особисто нею підписаний, а тому є недійсним. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги позивача визнала та пояснила, що заповіт від 28.12.2006 року від імені [PERSON] заповідачкою не підписувався, оскільки такий заповіт підписаний нею особисто. В судому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги позивача визнала. В судовому засіданні представник третьої особи Поршнянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області щодо задоволення позову поклався на розсуд суду. Проаналізувавши покази сторін та матеріали справи, дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог не знайшли своє підтвердження у встановлених судом фактичних обставинах справи. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника право чину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що за життя [PERSON] 28 грудня 2006 року в Поршнянській сільській раді Пустомитівського району Львівської області склала заповіт, згідно якого належну їй на праві приватної власності ділянку площею 1,2549 га. яка розташована на території Поршнянської сільської ради, заповіла своєму сину, позивачу [PERSON]. Даний заповіт посвідчений 28.12.2006 року секретарем Поршнянської сільської ради Процайло.Н, і зареєстровано в реєстрі за №225. Згідно ч. 2 ст. 1254 ЦК Україн, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Згідно ч. 2 ст. 1247 ЦК України, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України. Судом встановлено, що з метою оформлення спадкових праві згідно заповіту від 28.12.2006 року ,позивач [PERSON] звернувся до Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де було встановлення існування заповіту [PERSON] від 17 лютогот2009 року, згідно якого [PERSON] у приміщенні сільської ради за участі секретаря виконкому [PERSON] належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 1,2549 га. яка розташована на території Поршнянської сільської ради , заповіла позивачу та відповідачам [PERSON], [PERSON] по 1/3 частині кожному. Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертоїстатті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Відповідно до п.п.2.1,2.3 гл. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11 листопада 2011 року № 3306/5 нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування, при цьому вчинення нотаріальної дії посадові особи встановлюють особу у відповідності до вимогст. 43 ЗУ «Про нотаріат». Відповідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Як передбачено ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Допитана судом в якості свідка відповідачка [PERSON] підтвердила факт не підписання заповідачем [PERSON]І оскаржуванного заповіту, оскільки в приміщенні сільської ради даний заповіт підписаний нею, що також підтверджується показами допитаного судом свідка [PERSON] Таким чином, суд вважає, доведеним факт не підписання заповідачем [PERSON] оскаржуваного заповіт, що свідчить про відсутність волевиявлення заповідача та тягне за собою недійсність даного правочину. Що стосується позовних вимог позивача про визнання дійсним заповіту [PERSON] посвідченого 28.12.2006 року, суд вважає такі вимоги безпідставними, так як у звязку з недійсністю оскаржуваного заповіту, заповіт від 28.12.2006 року є дійсним та додаткового визнання дійсним в судовому порядку не потребує. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати.

Outcome: approved