Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування частки житлового будинку від 10.08.2016 року, серія та номер: 2282, номер запису про право власності 15898592 посвідчений приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою Інною Вікторівною, укладений між [PERSON] та [PERSON], а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним договір дарування частки житлового будинку від 16.08.2016 року, серія та номер: 2332, номер запису про право власності 15965555 посвідчений приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою Інною Вікторівною, укладений між [PERSON] та [PERSON], а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним договір дарування частки житлового будинку від 19.08.2016 року, серія та номер: 2370, номер запису про право власності 16032292 від 23.08.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою Інною Вікторівною укладений між [PERSON] та [PERSON], а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 50,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним договір дарування частки житлового будинку від 23.08.2016 року, серія та номер: 2410, номер запису про право власності 16077010, посвідчений приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою Інною Вікторівною укладений між [PERSON] та [PERSON], а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 50,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним договір дарування квартири від 18.10.2016 року, серія та номер: 2893, номер запису про право власності 16939469, укладений між [PERSON] та [PERSON], а саме квартири, загальною площею 35,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також позивач просить судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позову позивач зазначив, що у 2008 році між ним та відповідачем - ФОП [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, у зв'язку з тим, що [PERSON] не повернула грошові кошти, [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. 07.10.2010 року у справі №2-734/10/12 Київським районним судом м. Харкова було винесено рішення, згідно якого позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу було задоволено повністю. Суд вирішив стягнути зі [PERSON] суму боргу у розмірі 390000 грн., три відсотка річних у розмірі 7429,60 грн., витрати на оплату судового збору в сумі 1700 грн., витрати на інформаційно-правове забезпечення судового процесу в сумі 30 грн., а всього стягнути 399159,60 коп.. Рішення у справі набрало законної сили. Однак, суму боргу [PERSON] не погасила. В подальшому, [PERSON] звернувся до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних. 06.04.2016 року у справі №628/3919/15 - ц Куп'янським міськрайонним судом Харківської області було винесено заочне рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних було задоволено частково. Суд, вирішив стягнути зі [PERSON] інфляційні збитки у розмірі 328380 грн. та три відсотки річних у розмірі 58371,78 грн., а всього 386751,78 грн. та 3867,51 грн. судового збору. Вказане рішення набрало законної сили, позивачем було отримано виконавчого листа. Однак, [PERSON] борг не погасила. У червні 2016 року позивач звернувся до Куп'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження та просив накласти арешт на майно та грошові кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження. 25.07.206 року Куп'янським ВДВС було відкрито виконавче провадження (ВП №51734167) на виконання виконавчого листа №628/3919/15- ц, виданого 25.05.2016 року. Проте арешт на майно [PERSON] Куп'янським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області було накладено лише 12.12.2016 року, на підставі постанови про арешт майна боржника, тобто зі спливом 5 місяців з дня відкриття виконавчого провадження. Згідно інформаційної довідки, отриманої державним виконавцем в грудні 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нерухомого майна державним виконавцем не було виявлено. Нещодавно, позивачу стало відомо, що [PERSON] вчинила договори дарування свого майна на користь близького родича - [PERSON] у короткий проміжок часу після ухвалення вказаного судового рішення від 06.04.2016 року і відкриття виконавчого провадження до моменту накладення арешту на все майно та що внаслідок укладення вказаних договорів дарування відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення. Представником позивача було отримано інформаційні довідки щодо майна [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. У липні 2016 року було відкрито виконавче провадження відносно [PERSON], а вже в серпні, згідно вищевказаних довідок, [PERSON] було відчужене все належне їй майно на користь [PERSON]. З моменту відкриття виконавчого провадження, [PERSON] було безоплатно відчужено на користь близького родича - [PERSON] наступні об'єкти: - 10.08.2016 року договір дарування частки житлового будинку, серія та номер: 2282, номер запису про право власності 15898592, посвідчений приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою Інною Вікторівною, укладений між [PERSON] та [PERSON], а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - 16.08.2016 року договір дарування частки житлового будинку, серія та номер: 2332, номер запису про право власності 15965555, посвідчений приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою Інною Вікторівною, укладений між [PERSON] та [PERSON], а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 19.08.2016 року договір дарування частки житлового будинку, серія та номер: 2370, номер запису проправо власності 16032292, посвідчений приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою Інною Вікторівною, укладений між [PERSON] та [PERSON], а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 50,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. - 23.08.2016 року договір дарування частки житлового будинку, серія та номер: 2410, номер запису про право власності 16077010, посвідчений приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою Інною Вікторівною, укладений між [PERSON] та [PERSON], а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 50,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. - 18.10.2016 року договір дарування квартири, серія та номер: 2893, номер запису про право власності 16939469, а саме квартира, загальною площею 35, 8 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В подальшому, вказана квартира була продана [PERSON] на користь [PERSON] - договір купівлі-продажу, серія та номер 2081, виданий 27.12.2016 року, номер запису про право власності 18330201, посвідчений приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвою Аллою Олександрівною. Позивач вважає, що оспорювані безоплатні договори дарування, укладені між відповідачем [PERSON] та її близьким родичем, після ухвалення судового рішення про стягнення зі [PERSON] грошових коштів, вчинено з метою ухилитись від виконання цього судового рішення, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов'язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, а тому зазначені договори дарування підлягають визнанню недійсними відповідно до положень статті 234 ЦК України. Таким чином, відповідач [PERSON], безоплатно відчужуючи належне їй на праві власності нерухоме майно своєму близькому родичу, була обізнана про судове рішення про стягнення з неї заборгованості на користь позивача [PERSON], отже, могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. Позивач вважає, що вказаний правочин є фіктивним, оскільки здійснений без наміру створення правових наслідків. Отже, виникла така ситуація, коли [PERSON], маючи борг в розмірі 789778,89 грн. на підставі судових рішень та маючи судові справи, які тягнуться з 2008 року, тобто майже 10 років - ухиляється від сплати вказаного боргу та безоплатно відчужує власне майно на користь близького родича з метою приховати вказане майно від звернення стягнення на вказане майно в процесі здійснення виконавчих дій. Тобто, [PERSON] було відомо про існування боргу перед [PERSON] та робила все, щоб не виконувати рішення суду та приховати майно, що належить їй на праві власності. [PERSON] вважає, що у суду є підстави для визнання договорів дарування нерухомого майна, укладені між [PERSON] та [PERSON] недійсними, оскільки вказані правочини були вчинені без наміру створення правових наслідків, тобто є фіктивними. Ухвалою від 19.07.2017 року провадження у справі відкрито та ухвалою від 19.07.2017 року за заявою представника за довіреністю [PERSON] - [PERSON] були вжитті заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження наступних об'єктів нерухомого майна: житлового будинку, загальною площею 70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], номер запису про право власності: 15898592 та 15965555, власник майна є [PERSON]. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 992814063218; житлового будинку, загальною площею 50,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Номер запису про право власності: 16032292 та 16077010, власник майна є [PERSON]. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1003609563218; квартиру, загальною площею 35,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Номер запису про право власності: 18330201, власник майна є [PERSON]. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1057035963107. 09.10.2017 року до суду третьою особою [PERSON] подані письмові заперечення на позов, в яких вона просить відмовити у задоволенні позову [PERSON], посилаючись на те, що квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного з [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області знаходиться у її приватній власності та у приватній власності її малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 21.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Куп'янську Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області, який відповідно до норм чинного законодавства має право власності та право користування зазначеним вище майном, що підтверджується довідкою ЖКП №1 від 02.10.2017 року 2842. Вважає, що позивач, в супереч вимогам ст. 119 ЦПК України не надав суду відповідних доказів недійсності договору дарування квартири від 18.10.2016 року, серія та номер 2893, номер запису про право власності 16939469 посвідчений приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою Інною Вікторівною, укладений між [PERSON] та [PERSON], а саме, квартири, загальною площею 35.8м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та з 27.12.2016 р. належить [PERSON] та її малолітньому сину на праві приватної власності. Більш того, позивач не має жодного відношення до зазначеного вище майна, яке дарувальник своїм волевиявленням подарував своїм близьким, так як він не є членом сім'ї відповідачів та дарувальника не приймав участі у веденні спільного господарства. Між позивачем та відповідачами існує угода позики грошових коштів (господарська операція (юридичний факт)), яка не може бути пов'язана із договорами дарування майна (діаметрально протилежна господарська операція), по якій свої зобов'язання відповідачі перед позивачем не виконали, у зв'язку з чим з відповідача - [PERSON] на підставі рішення суду здійснюється стягнення грошових коштів в рахунок погашення заборгованості на користь позивача. 30.10.2017 року до суду відповідачем [PERSON] подані письмові заперечення на позов, в яких остання просить відмовити у задоволенні позову [PERSON], оскільки вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. В своєму позові на підтвердження кожної позовної вимоги позивач повинен: зазначити ті обставини, на які він посилається як на підставу кожної вимоги; щодо кожної обставини зазначити докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позовна заява [PERSON] не відповідає нормам ст.119 ЦПК України, а також нормам ч. 3 ст. 10, ст. 58, ч. 1 ст. 60 ЦПК України. В позовній заяві не викладені докази на підтвердження кожної з обставин, не зазначені докази, які підтверджують кожну з обставин щодо недійсності п'яти оспорюваних правочинів. Як вбачається з тексту позовної заяви, позивач об'єднав п'ять вимог щодо недійсності п'яти правочинів, які є самостійними правочинами - нотаріально посвідченими договорами дарування нерухомого майна. При цьому щодо кожної викладеної обставини відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позивач не зазначив докази або наявність підстав для звільнення від доказування. Позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме щодо недійсності нотаріально посвідчених договорів дарування нерухомого майна в розумінні статті 234 ЦК України: відсутність наміру сторін (дарувальника - [PERSON] та обдарованого [PERSON].) щодо створення правових наслідків, які обумовлені цими правочинами - договорами дарування. Письмові нотаріально посвідчені договори дарування нерухомого майна свідчать саме про створення правових наслідків, які обумовлені цими правочинами. Як дарувальник [PERSON] передає безоплатно у власність обдарованому [PERSON] належне на праві особистої приватної власності нерухоме майно, що підтверджується договорами дарування нерухомого майна, посвідченими приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В. 10.08.2016 року, 16.08.2016 року, 19.08.2016 року, 23.08.2016 року, квартири станом на 18.10.2016 року, [PERSON] прийняла в дар нерухоме майно, її право власності зареєстроване в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. [PERSON] не була стороною у цивільній справі №628/3919/15-ц та не була повідомлена про ухвалення судом рішення у вказаній справі, що підтверджується рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 06.04.2016 року у вказаній справі, про ухвалення рішення суду їй стало відомо із змісту позовної заяви та доданих до неї копій документів. Як вбачається з позову, позивач звернувся до Куп'янського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження у червні 2016 року. При цьому, арешт на майно [PERSON] Куп'янським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області було накладено 12.12.2016 року, як це зазначає позивач у своєму позові. При посвідченні договорів дарування нерухомого майна, укладених між [PERSON] та [PERSON], нотаріусом було перевірено відсутність заборони відчуження або арешту майна. Жодних заборон відчуження або арешту нотаріусом виявлено не було, що підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно . Таким чином, за даними державного реєстру речових прав на нерухоме майно арешт та ( або) заборони відчуження будь-якого майна належного відповідачу [PERSON] були відсутні на момент укладення спірних правочинів, а тому обтяження на зазначене нерухоме майно не виникло у розумінні ч.2 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що свідчить про добросовісність дій нотаріуса та дотримання ним всіх вимог закону при посвідченні кожного з оспорюваних правочинів. При нотаріальному посвідченні договорів дарування часток нерухомого майна (станом на 10.08.2016 року, 16.08.2016 року, 19.08.2016 року, 23.08.2016 року), квартири (станом на 18.10.2016 року) не існувало жодних зареєстрованих обмежень щодо їх укладання, заборони відчуження або арешту майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS], житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS], що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо кожного з нотаріально посвідчених правочинів. Чинним законодавством не встановлено заборони вчинення правочинів, в тому числі договору дарування, між близькими родичами. Відповідач [PERSON], як сторона за кожним з оспорюваних договорів дарування часток нерухомого майна, нерухомого майна - квартири на час нотаріального посвідчення правочинів - договорів дарування нерухомого майна була власником житлового будинку [ADDRESS], житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS]. Відповідно до статті 319 ЦК України [PERSON] мала право, як власник нерухомого майна на власний розсуд володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном. Таким чином, [PERSON] 10.08.2016 року, 16.08.2016 року, 19.08.2016 року, 23.08.2016 року, 18.10.2016 року мала право розпорядитися належним їй на праві особистої приватної власності нерухомим майном. Своїм правом скористувалась. Перешкод щодо здійснення правочинів [PERSON] не мала, щодо нерухомого майна в кожному договорі дарування, не існувало встановлених законом перешкод для його відчуження. Наміри сторін дарувальника та обдарованого щодо кожного з договорів дарування були спрямовані на вчинення саме договорів дарування в розумінні статті 717 ЦК України. Відповідач [PERSON] діяла добросовісно при укладанні договорів та бажала набуття права власності на нерухоме майно, вина або будь-які протиправні дії з її боку при отриманні у власність та оформленні права власності на нерухоме майно відсутні. [PERSON] мала намір отримати в дарунок нерухоме майно, отримала його в різні дні за окремими правочинами - договорами дарування, передбачала реальне настання правових наслідків, обумовлених правочинами, зокрема, виникнення у неї обов'язку з утримання майна. Позивачем не доведено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] або треті особи при укладанні оскаржуваних договорів були введені в оману щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; що відповідачі [PERSON] та [PERSON] мали свідомий намір невиконання зобов'язань договору, приховували свої справжні наміри та уклали договори з метою ухилення відповідачем [PERSON] виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів зі [PERSON]. Оскаржувані договори укладалися не одночасно, кожен окремим правочином, за різних обставин, в різні дні, про що свідчать договори дарування, є окремими правочинами. [PERSON] вважає, що не можна вважати доведеною думку позивача, що в період з 06.04.2016 року (дата винесення заочного рішення) до серпня 2016 року (укладення договорів дарування між [PERSON] та [PERSON].), тобто більше 4 місяців - є коротким проміжком часу, протягом якого відповідачі [PERSON] та [PERSON] укладали оскаржувані договори. І цей проміжок часу є доказом недійсності кожного з правочинів. Позивачем також не надано до суду доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач [PERSON] після укладення договору дарування квартири 18.10.2016 року продовжувала фактично володіти та користуватися нерухомим майном, яке було відчужено нею на підставі відповідних правочинів. Позивачем до суду не надано доказів недійсності (фіктивності) правочинів, які ним оскаржуються, зокрема, що вказані правочини були вчинені без наміру створення правових наслідків. Таким чином, виходячи з презумпції правомірності набуття права власності, оскаржувані договори дарування є законним, чинним, а відповідач [PERSON] набула право власності на нерухоме майно на законних підставах. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Право власності - право мирно володіти своїм майном - є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «Еаst/West AIIiance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Окрім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. [PERSON] є власником нерухомого майна та є добросовісним набувачем. Наведена позивачем правова позиція, що міститься в постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16, не може бути застосована, оскільки обставини справ не є аналогічними. 30.10.2017 року до суду відповідачем [PERSON] подані письмові заперечення на позов, в яких остання просить відмовити у задоволенні позову [PERSON], оскільки вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. В позовній заяві всупереч вимогам статті 119 ЦПК України позивач не зазначив доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, відповідно до ч. 3 ст. 10,ч.1 ст. 60 ЦПК України як позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В позовній заяві не викладені докази на підтвердження кожної з обставин, не зазначені докази, які підтверджують кожну з обставин щодо недійсності оспорюваних правочинів. Позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме щодо недійсності нотаріально посвідчених договорів дарування нерухомого майна відповідно до статті 234 ЦК України: відсутність наміру сторін ( дарувальника - [PERSON] та обдарованого [PERSON] щодо створення правових наслідків, які обумовлені цими правочинами - договорами дарування. Договори дарування нерухомого майна, посвідчені приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В. 10.08.2016 року, 16.08.2016 року, 19.08.2016 року, 23.08.2016 року, 18.10.2016 року або належним чином завірені їх копії позивач не надав. Письмові нотаріально посвідчені договори дарування нерухомого майна свідчать саме про створення правових наслідків, які обумовлені цими правочинами, що підтверджується договорами дарування нерухомого майна. З текстів вказаних договорів дарування нерухомого майна, зареєстрованих за реєстровими номерами та внесеним до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар належне їй на праві особистої приватної власності майно, перешкод для відчуження якого вона не мала. Відповідно до статті 319 ЦК України [PERSON] мала право розпорядитися належним їй на праві особистої приватної власності майном, це право вона використала. Крім наміру щодо дарування належного їй майна, інші наміри вона не переслідувала. Закон не містить заборони щодо відчуження майна, розпорядження цим майном, дарування його в тому числі і близькому родичу. Факт знаходження дарувальника та обдарованого в родинних стосунках ніяким чином не свідчить про недійсність правочину та (або) правочинів, застосування до цього правочину та (або) правочинів статті 234 ЦК України щодо недійсності. [PERSON] відомо, що перед посвідченням кожного з договорів дарування нотаріус одержала Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заборони відчуження щодо кожного з об'єктів нерухомого майна або арешт були відсутні. Позивач посилається на те, що арешт нерухомого майна, що належало відповідачу на праві особистої приватної власності, накладений лише 12.12.2016 року, тобто підтверджує відсутність заборон відчуження майна, належного [PERSON] станом на 10.08.2016 року, 16.08.2016 року, 19.082016 року, 23.08.2016 року, 18.10.2016 року. Як дарувальник, [PERSON] передає безоплатно у власність обдарованому [PERSON] належне на праві особистої приватної власності нерухоме майно, що підтверджується договорами дарування нерухомого майна, посвідченими приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В. 10.08.2016 року, 16.08.2016 року, 19.08.2016 року, 23.08.2016 року, квартири станом на 18.10.2016 року, [PERSON] прийняла в дар нерухоме майно, право власності зареєстроване в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. При нотаріальному посвідченні договорів дарування часток нерухомого майна 10.08.2016 року, 16.08.2016 року, 19.08.2016 року, 23.08.2016 року, квартири 18.10.2016 року не існувало жодних зареєстрованих обмежень щодо їх укладання, заборони відчуження або арешту майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS], житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] квартири [ADDRESS], що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо кожного з нотаріально посвідчених правочинів. 10.08.2016 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований в [ADDRESS]. Договір дарування складений в письмовій формі та нотаріального посвідчений. 16.08.2016 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований в [ADDRESS]. Договір дарування складений в письмовій формі та нотаріального посвідчений. 19.08.2016 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований в [ADDRESS]. Договір дарування складений в письмовій формі та нотаріального посвідчений. 23.08.2016 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований в [ADDRESS]. Договір дарування складений в письмовій формі та нотаріального посвідчений. 18.10.2016 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Договір дарування складений в письмовій формі та посвідчений нотаріально. [PERSON] дійсно безоплатно передала у власність [PERSON] належне їй на праві особистої приватної власності нерухоме майно відповідно до положень статті 717 ЦК України, тобто подарувала. Її право як власника не було на цей час обмежене, вона бажала настання наслідків правочинів - договорів дарування, [PERSON] в свою чергу не відмовилась, а прийняла в дар нерухоме майно. [PERSON] зазначає, що вона ніяким чином не пов'язувала вчинення правочинів з її зобов'язаннями щодо сплати боргу [PERSON] Про ухвалення рішення Куп'янським міськрайонним судом Харківської області 06.04.2016 року їй взагалі не було відомо. Заборони, арешти щодо нерухомого майна перевірені нотаріусом. Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року прийнято нову редакцію Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності 15.12.2017 року. Згідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» закону визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією кодексу. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без його участі, за участю його представника - адвоката [PERSON], який у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі, які просив суд задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] заперечували проти задоволення позову, підтримавши свої письмові заперечення, надані суду раніше. Третя особа: [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, підтримавши свої письмові заперечення, надані суду раніше. У судовому засіданні представник 3-ї особи: Служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області Редька Л.О., покладалась на розсуд суду, при цьому просила врахувати інтереси неповнолітньої дитини [PERSON] У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, в матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без її участі, позов не визнає, у задоволенні позову просила відмовити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази і оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до положень ч.1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 06.05.2008 р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір позики №2, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 360000 грн., а також 13.06.2008 р. між ними був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] у власність грошові коштив сумі 250000 грн. та 04.03.2009 р. [PERSON] частково повернула суму боргу у розмірі 220000 грн., у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань перед [PERSON], останній звернувся до суду та рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.10.2010 р. ухвалено: Стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 390000 грн., три відсотка річних у розмірі 7429,60 грн., витрати на оплату судового збору в сумі 1700 грн., витрати на інформаційно-правове забезпечення судового процесу в сумі 30 грн., а всього стягнути 399159,60 коп., про що свідчить рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.10.2010 р. у цивільній справі №2-734/10/12. (а.с. 12-13) В силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому, рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.10.2010 року, яке набрало законної сили 23.11.2010 року має для суду преюдиціальне значення. Відповідно до постанови (ВП №26465494) про відкриття виконавчого провадження від 06.04.2011 р. (а.с. 129) державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Огієнко Б.С. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-734/10/12, виданого 10.03.2011 р. Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] суми заборгованості у загальному розмірі 399159,60 грн.. Згідно постанови (ВП №26465494) про повернення виконавчого документу стягувачеві від 21.08.2013 р. (а.с. 130) державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Огієнко Б.С. виконавчий лист №2-734/10/12, виданий 10.03.2011 р. Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] суми заборгованості у загальному розмірі 399159,60 грн. повернуто стягувачеві, у зв'язку неможливістю з'ясувати місцезнаходження боржника, а також відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. У зв'язку з непогашенням [PERSON] суми вищевказаного боргу перед [PERSON], він звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних. Заочним рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 06.04.2016 р. у цивільній справі №628/3919/15-ц позов [PERSON] задоволено частково та ухвалено: Стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні збитки у розмірі - 328380 грн. та три відсотки річних у розмірі 58371,78 грн., а всього - 386751,78 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 3867,51 грн. (а.с. 14-17) Так, у судовому засіданні встановлено, що вищевказане заочне рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 06.04.2016 р. не набрало законної сили, як зазначено позивачем у позові, а було скасовано та по даній цивільній справі №628/3919/15-ц, 06.03.2018 р. прийнято нове рішення Куп'янським міськрайонним судом Харківської області, яким у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних, відмовлено, однак на дане рішення подана апеляційна скарга, по якій Апеляційним судом Харківської області до цього часу рішення не прийнято. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП №51734167) від 25.07.2016 р. ст. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції Гунченко М.Ю. (а.с. 18, 132) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №628/3919/15-ц, виданого 25.02.2016 р. Куп'янським міськрайонним судом Харківської області про стягнення боргу в сумі 386751,78 грн. зі [PERSON] на користь [PERSON]. Відповідно до відомостей, зазначених в інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, сформованих: 09.06.2017 р. (а.с. 23-27), 27.06.2017 р. (а.с. 29-30), 26.006.2017 р. (а.с. 31-32), 19.06.2017 р. (а.с. 33-34), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, сформованого 27.12.2016 р. (а.с. 154) між [PERSON] та [PERSON] укладені: 10.08.2016 р. договір дарування частки житлового будинку, серія та номер: 2282, номер запису про право власності 15898592, посвідчений приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою Інною Вікторівною, а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; договір дарування частки житлового будинку від 16.08.2016 року, серія та номер: 2332, номер запису про право власності 15965555, посвідчений приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою Інною Вікторівною, а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; договір дарування частки житлового будинку від 19.08.2016 року, серія та номер: 2370, номер запису про право власності 16032292 від 23.08.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою Інною Вікторівною, а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 50,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; договір дарування частки житлового будинку від 23.08.2016 року, серія та номер: 2410, номер запису про право власності 16077010, посвідчений приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою Інною Вікторівною а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 50,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; договір дарування квартири від 18.10.2016 року, серія та номер: 2893, номер запису про право власності 16939469, а саме квартири, загальною площею 35,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2081, виданого 27.12.2016 р. приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвою А.О., належить на праві приватної власності [PERSON]. Постановою №51734167 про арешт майна боржника [PERSON], виданою 12.12.2016 р. Куп'янським МРВ ДВС ГТУЮ накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON]. За адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її син [PERSON], [INFO], що підтверджується: свідоцтвом про народження (повторне) серії [NUMBER] виданим 21.07.2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Куп'янську Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області (а.с. 155), довідкою ЖКП №1 Куп'янської міської ради Харківської області за №2842 від 02.10.2017 р. (а.с. 156), актом обстеження умов проживання Служби у справах дітей від 06.02.2018 р. (а.с. 108). Згідно відомостей, які надані Тавільжанським сільським головою Третяком М. за вих. №02-25/701 від 08.08.2017 р. (а.с. 143) в домоволодіннях [ADDRESS] ніхто не зареєстрований та не проживає. Інформацією про осіб, які сплачують комунальні послуги за вищевказані домоволодіння сільська рада не володіє. Судом встановлено, що позивач підставою для визнання договорів дарування недійсними вказує на фіктивність, а саме на те, що вищезазначені договори були укладені між відповідачем [PERSON] та її близьким родичем [PERSON], після ухвалення судового рішення про стягнення зі [PERSON] грошових коштів, вчинено з метою ухилитись від виконання цього судового рішення, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов'язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Договір дарування є одностороннім правочином, який за загальним правилом не створює будь-яких обов'язків для обдаровуваного. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ст.215 ЦК України правочин є недійсним у разі недодержання сторонами при його укладанні вимог, що встановлені законом. Крім того, законом встановлено конкретні випадки, при настанні яких правочин може бути визнаний недійсним у судовому порядку. Цивільним Кодексом передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких угода може бути визнана недійсною. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими в законі. Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положенням ч.1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема частиною п'ятою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. З аналізу викладених норм права, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, випливає, що позивач, який звернувся з вимогою про визнання правочинів фіктивними, має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Таку ж правову позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїх ухвалі від 03 червня 2015 року у справі №6-4806св15. Крім того, в своїй постанові від 21 січня 2015 року (справа №6-197цс14) Верховний Суд України зазначив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований, як фіктивний. Згідно ч.ч.1, 2ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що договори дарування укладені між [PERSON] та [PERSON] не суперечать вимогам Цивільного законодавства, ст. ст.203, 215 ЦК України, юридичні наслідки після укладення договору дарування досягнуті. Позивачем та його представником не доведено, що вищезазначені договори укладені фіктивно, не доведено наявність умислу сторін правочину та вчинення без наміру створення правових наслідків, зокрема не доведено того, що дійсним наміром сторін договору було приховування майна відповідача [PERSON] від обтяжень, пов'язаних з примусовим виконанням рішення суду щодо стягнення коштів за договором позики. Юридичні наслідки після укладення договорів дарування досягнуті, право власності на нерухоме спірне майно зареєстроване на відповідача, яка розпорядилася ним на свій розсуд, подарувавши його. Так, [PERSON] стверджує, що на момент укладення оспорюваних договорів дарування, відчужене за цими договорами майно не перебувало під арештом чи забороною, у податковій заставі не перебувало, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування іншими особами, в тому числі попередніх договорів (завдатку). Треті особи не мають прав на це нерухоме майно. Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Вищевказане положення деталізується в ст. 317 ЦК України, де вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивачем та його представником не надано суду доказів, що підтверджують порушення прав та законних інтересів позивача, у зв'язку з укладеними договорами дарування. Оскаржувані договори дарування не суперечать вимогам Цивільного законодавства, ст.ст. 203, 215 ЦК України та їх не можна кваліфікувати як фіктивні. Відповідно до частини першої-третьої, п'ятої та шостої ст. 203 ЦК України підставами для визнання правочину недійсним є: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, суд оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, суд, відмовляючи у задоволенні позову, вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову у даній цивільній справі, застосовані ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 19.07.2017 року. У такому разі, заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.

Outcome: dismissed