Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування вимог вказав, що 24.07.2008 о 10.30 год. відповідач, керуючи належним йому на праві власності автомобілем ГАЗ 24, номерний знак [NUMBER] , рухаючись на автодорозі, розташованій біля м-ну Молодіжний у м.Мирноград (колишня назва - Димитров) Донецької області, у бік вул.Пугачова, при виконанні маневру - поворот ліворуч, на перехресті вказаних доріг, скоїв зіткнення з належним йому мопедом під його керуванням, в результаті чого сталася ДТП. Вироком Димитровського міського суду від 08.04.2009 відповідача визнано винним у скоєнні злочину за ст.286 ч.2 КК України. В результаті ДТП йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя, та після отримання необхідного лікування, йому було встановлено 3 групу інвалідності та протипоказана важка фізична робота. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 332 від14.05.2010 йому було встановлено 55% втрати професійної працездатності. За таких медичних протипоказань йому довелося звільнитися з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з чим ним було втрачено заробіток, який він отримував раніше. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27.12.2010 його позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на його користь у якості відшкодування втраченого заробітку внаслідок ушкодження здоров`я були задоволені та стягнуто щомісячно 1436,73 грн. з 01.01.2011 до 01.09.2012, а саме до наступної дати огляду МСЕК. У вересні 2012 він пройшов огляд та йому залишено 3 групу інвалідності на тих же умовах до 01.10.2014. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 28.01.2013 на його користь з відповідача було стягнуто у якості відшкодування втраченого заробітку внаслідок ушкодження здоров`я щомісячно по 1436 грн. 73 коп., починаючи з 01.09.2012 по 01.10.2014, а саме до дати наступного огляду МСЕК. У жовтні 2014 він пройшов наступний огляд та йому залишено 3 групу інвалідності на тих же умовах до 06.10.2016. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 26.03.2015 на його користь з відповідача було стягнуто у якості відшкодування втраченого заробітку внаслідок ушкодження здоров`я щомісячно по 914 грн. 28 коп., починаючи з 06.10.2014 по 01.10.2016, а саме до дати наступного огляду МСЕК. У жовтні 2016 року він пройшов огляд та йому залишено 3 групу інвалідності на тих же умовах до 01.11.2018. Рішенням Димитровсього міського суду Донецької області від 16.12.2016 на його користь з відповідача було стягнуто у якості відшкодування втраченого заробітку внаслідок ушкодження здоров`я щомісячно по 914 грн. 28 коп., починаючи з 24.10.2016 по 01.11.2018, а саме до дати наступного огляду МСЕК. У листопаді 2018 року він пройшов наступний огляд МСЕК та йому залишено 3 групу інвалідності на тих же умовах до 01.12.2020. Таким чином, у зв`язку з тим, що йому групу інвалідності було продовжено до 01.12.2020 на тих же умовах та його відсоток втрати професійної працездатності складає 35%, тому він має право звернутися до суду з позовом про відшкодування втраченого заробітку, починаючи з 01.11.2018 до наступного огляду МСЕК, тобто до 01.12.2020. Як було встановлено у попередніх судах, на час настання ДТП, під час якої з вини відповідача йому було ушкоджено здоров`я, він працював прохідником підземним 5 розряду в ТОВ «Донвуглепоставка». Відповідно до п.2 ч.1 ст.1197 ЦК України, середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Згідно довідки ТОВ «Донвуглепоставка» № 12 від 08.02.2019 його середньомісячний заробіток за останні 3 календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я, складає 2612,24 грн. А мінімальна заробітна плата згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01.01.2019 складає 4173 грн. Тому вважає, що розмір його втраченого заробітку має розраховуватися виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати: 4173грн. х 5 = 20865 грн.; 20865 грн. х 35% = 7302,75 грн., де 35% - відсоток втрати ним працездатності. У зв`язку з цим просить суд стягнути з відповідача на його користь щомісячно втрачений ним заробіток внаслідок ушкодження здоров`я і втрати професійної працездатності в розмірі 7302,75 грн. з 01.11.2018 до 01.12.2020. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. У наданому суду відзиві зазначив, що Димитровським міським судом Донецької області були ухвалені рішення від 27.12.2010, 28.01.2013, 26.03.2015 та 16.12.2016 про стягнення з нього на користь позивача втраченого заробітку, окремо за кожний період встановлення МСЕК ступеня втрати працездатності позивачем. При цьому, при ухваленні кожного наступного рішення після 27.12.2010, суд вважав доведеними обставини щодо визначення судом розміру середньомісячного заробітку позивача до ушкодження здоров`я в сумі 2612,24 грн., який встановлено рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27.10.2010. Тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України ця обставина не підлягає повторному доказуванню. У позивача відсутні встановлені законом підстави для застосування іншого розміру середньомісячного заробітку, ніж це встановлено рішенням суду за спором з такого ж приводу та між тими ж сторонами. Вважає, що розмір втраченого заробітку позивача складає 914,28 грн., виходячи із розрахунку: 2612,24 грн. х 35% = 914,28 грн., і саме ця сума підлягає стягненню з нього на користь позивача щомісячно за час втрати ним працездатності за період з 01.11.2018 до 01.12.2020. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що вироком Димитровського міського суду Донецької області від 08.04.2009 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24.07.2008 року о 10.30 годині між ним та позивачем [PERSON] під час керування сторонами транспортними засобами: [PERSON] - автомобілем ГАЗ 24, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] - мопедом «Віпер». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем були отримані тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя (а.с.4-5). Згідно наказу № 208к від 28.09.2009 по ТОВ «Донуглепоставка» прохідника підземного 5 розряду [PERSON] було звільнено за станом здоров`я за ст.40 п.2 КЗпП України (а.с.29). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27.12.2010 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто у відшкодування втраченого внаслідок ушкодження здоров`я заробітку щомісячно по 1436,73 грн., починаючи з 01.01.2011 року до 01.09.2012 року. Згідно даного рішення середньомісячний заробіток, який потерпілий мав до ушкодження здоров`я, було розраховано відповідно до ч.1 ст.1197 ЦК України за три останні місяці його роботи, що перебували ушкодженню здоров`я, а саме: за квітень, травень та червень 2008 року ((2261,79 грн. + 2804,74 грн. + 2770,20 грн.) : 3) і складає 2612,24 грн. (а.с.6-11). Розмір вказаного середньомісячного заробітку позивача також підтверджується довідкою ТОВ «Донуглепоставка» від 08.02.2019 року (а.с.30). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 28.01.2013 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто у відшкодування втраченого внаслідок ушкодження здоров`я заробітку щомісячно по 1436,73 грн., починаючи з 01.09.2012 року до 01.10.2014 року (а.с.11-13). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 26.03.2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто у відшкодування втраченого внаслідок ушкодження здоров`я заробітку щомісячно по 914,28 грн., починаючи з 06.10.2014 року до 01.10.2016 року (а.с.14-16). Цим рішенням також встановлено, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 21 від 09.02.2015 року, проведеної експертами комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», у [PERSON] по травмі, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 24.07.2008 року встановлено: консолідований зі зміщенням багатоуламковий перелом правої плечової кістки з післятравматичною контракуторою правого ліктьового та променево-зап`ястного суглобів, з відсутністю просупінаційних рухів та установкою правої кісті в положенні супінації, що призвело до вираженого порушення функції правої верхньої кінцівки і призводить до 35 % стійкої втрати професійної працездатності. Копія вказаного висновку судово-медичної експертизи також долучена до матеріалів справи (а.с.22-28). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 16.12.2016 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто у відшкодування втраченого внаслідок ушкодження здоров`я заробітку щомісячно по 914,28 грн., починаючи з 24.10.2016 року до 01.11.2018 року (а.с.18-20). Згідно довідки МСЕК від 05.11.2018, позивачу встановлена 3 група інвалідності за загальним захворюванням (внаслідок ДТП) на період з 01.11.2018 до 01.12.2020. Протипоказана важка фізична праця, праця в підземних умовах та праця з механізмами, що рухаються (а.с.21). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином з вищевказаних судових рішень, наданих документів та заяв сторін по суті справи судом встановлено наступне. 24.07.2008 о 10.30 год. на перехресті автодороги біля м-ну Молодіжний та вулиці Пугачова у м.Мирнограді (м.Димитров) між сторонами по справі з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач 28.09.2009 був звільнений з ТОВ «Донуглепоставка», де він працював прохідником підземним 5 розряду, за станом здоров`я за ст.40 п.2 КЗпП України. Позивачу неодноразово МСЕК внаслідок отриманих у ДТП пошкоджень встановлювалась 3 група інвалідності на певний строк, останній раз МСЕК встановлена позивачу 3 група інвалідності на період з 01.11.2018 до 01.12.2020. Оскільки вироком суду від 08.04.2008 року доведено вину відповідача [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася між сторонами 24.07.2008 року, суд вважає, що між неправомірними діями відповідача та заподіяною потерпілому [PERSON] шкодою, наведеною у позові, існує причинний зв`язок, тому відповідно до ст.ст.1195, 1197 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню втрачений ним заробіток. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ч.1 ст.1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Згідно рішення Димитровського міського суду Донецької області від 26.03.2015 року на підставі висновку судово-медичної експертизи № 21 від 09.02.2015 року у позивача встановлено 35% стійкої втрати професійної працездатності. Даний відсоток втрати професійної працездатності позивача не оспорюється сторонами. Також, як вказано вище, за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27.12.2010 року та згідно довідки підприємства від 08.02.2019 року середньомісячний заробіток позивача до ушкодження здоров`я складав 2612,24 грн., який було розраховано, виходячи із заробітної плати позивача за період з квітня по червень 2008 року. Після визначення рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27.12.2010 року середньомісячного заробітку позивача, який він мав до ушкодження здоров`я, у всіх наступних судових рішеннях (від 28.01.2013, від 26.03.2015 та від 16.12.2016) судом кожного разу визначався середньомісячний заробіток позивача до ушкодження здоров`я і, відповідно, його втрачений заробіток на новий строк встановлення інвалідності та при визначенні втраченого заробітку позивача суд згідно заявлених позовних вимог виходив саме із вищевказаного середньомісячного заробітку позивача. Але в даній позовній заяві після встановлення інвалідності позивачу на новий строк при визначенні втраченого заробітку позивачем заявлена вимога застосувати положення абз.2 ч.1 ст.1197 ЦК України, згідно яких середньомісячний заробіток обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, та, якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Оскільки на даний час з відповідача на користь позивача відшкодування втраченого заробітку не стягується і позивачем заявлено позов про стягнення відшкодування втраченого заробітку на новий період встановлення йому інвалідності (з 01.11.2018 до 01.12.2020), згідно заявлених позовних вимог суд має визначити розмір втраченого заробітку позивача відповідно до статті 1197 ЦК України на цей новий період. Та, оскільки середньомісячний заробіток позивача, визначений рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27.12.2010 року в розмірі 2612,24 грн. і на підставі якого визначається його втрачений заробіток, є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку позивача має обчислюватися виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. При цьому суд зауважує, що чинним законодавством передбачено врахування мінімальної заробітної плати як при визначенні заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я (ст.1197 ЦК України), так і при вирішенні питання про збільшення розміру відшкодування шкоди у зв`язку з підвищенням вартості життя і збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, а саме згідно ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду та за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Розмір мінімальної заробітної плати на час заподіяння позивачу шкоди і, відповідно, визначення його середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодженню здоров`я, становив 525 грн. (липень 2008 року), а на даний час становить 4173 грн. Тобто відбулося суттєве збільшення як вартості життя, так і розміру мінімальної заробітної плати, який збільшився майже у вісім разів, тому суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позовні вимоги про визначення його втраченого заробітку на новий період встановлення йому інвалідності виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, як то передбачено вищевказаними положеннями ЦК України. Таким чином, враховуючи, що розмір мінімальної заробітної плати у 2018 році становив 3723 грн., а в 2019 році становить 4173 грн., суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню і розмір втраченого заробітку позивача на час встановлення інвалідності за період з 01.11.2018 до 01.01.2019 складає: 3723 грн. х 5 х 35% = 6515,25 грн. щомісячно, та в період з 01.01.2019 до 01.12.2020 складає: 4173 грн. х 5 х 35% = 7302,75 грн. щомісячно. При визначенні розміру відшкодування заподіяної шкоди судом також була розглянута можливість його зменшення, оскільки відповідач є особою похилого віку і розмір відшкодування заподіяної шкоди становить значні суми, але відповідно до чинного законодавства підстав для зменшення розміру відшкодування заподіяної шкоди судом не встановлено, зокрема, згідно ч.4 ст.1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. В даному ж випадку шкода завдана відповідачем саме внаслідок вчинення злочину. Відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.176 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1809,94 грн. (1% від сукупності всіх платежів за період з 01.11.2018 до 01.12.2020), оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.ст.1193, 1195, 1197 ЦК України,

Outcome: partial