Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яким просила суд визнати майно набуте в шлюбі спільною власністю подружжя, визнати за нею право власності на ? ідеальну частку квартири та нежитлового приміщення, що набуті в шлюбі. Свої вимоги мотивує тим, що з 09.10.1991року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Спільного рішення про поділ спільного майна подружжя між сторонами не досягнуто. За час шлюбу вони набули квартиру [ADDRESS] загальною площею 114,5 кв. м, яка зареєстрована за відповідачем в цілому та нежитлові приміщення під літерами 22-25 загальною площею 110,1кв. м. по [ADDRESS] , які зареєстровані за відповідачем в цілому. У добровільному порядку сторони все набути майно розділити не можуть, а тому вважає за слід визнати за нею право власності на ? ідеальну частку квартири та нежитлового приміщення, що набуті в шлюбі. Просить позов задовольнити. Позивач подала письмову заяву в якій зазначила, що позов підтримує повністю, та просить розглядати справу та приймати рішення за її відсутності. Відповідач подав письмову заяву про визнання позову повністю, та просив розглядати справу та приймати рішення за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до частини 2 ст. 197 ЦПК України, оскільки сторони, які беруть участь у справі не з`явились в судове засідання та подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справ і вирішення спорів по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 09.02.2006року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 1991 року. За час шлюбу сторони набули у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 114,5 кв. м, яка зареєстрована за [PERSON] в цілому. Згідно витягу про реєстрацію права власності від 25.04.2008року серія ССК № 401790 на підставі договору купівлі - продажу реєстраційний № 791 від 23.04.2008року серія ВКІ № 288427. Зазначені обставини підтверджуються витягом з державного реєстру правочинів від 23.04.2008року серія КЕ № 984732 № витягу 5834410 про реєстрацію договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 114,5 кв. м за [PERSON] . За час шлюбу сторони набули у власність нежитлові приміщення під літерами 22-25 загальною площею 110,1кв. м. по [ADDRESS] , які зареєстровані за [PERSON] в цілому. Згідно витягу про реєстрацію права власності від 25.04.2008року серія ССК 401788, номер витягу 18661698, реєстраційний номер: 21072342 на підставі договору купівлі - продажу № 794 від 23.04.2008року серія ВКІ 288428 зазначені приміщення зареєстровані за [PERSON] . Згадані обставини підтверджуються витягом з державного реєстру правочинів від 23.04.2008року серія КЕ № 984734 про реєстрацію договору купівлі - продажу нежитлових приміщень під літерами 22-25 загальною площею 110,1 кв. м. по [ADDRESS] за [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що майно, які підлягає поділу набуте сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та підлягає поділу між сторонами в рівних частках на підставі закону, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В матеріалах справи відсутні докази про можливість поділу спільного майна в натурі. Тому суд приходить до висновку, що набуте сторонами в шлюбі майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, є неподільним, позовні вимоги про визнання за [PERSON] право власності на ? ідеальну частину цього майна є підставними та відповідають вимогам закону. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку. Відповідно до ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно роз`яснень у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Чоловік та дружина мають рівні права на володіння, користування та розпорядженням майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності(ст.63 СК України). Дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою(ст.65 СК України). Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведених підстав, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання майна набутого в шлюбі об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на ? ідеальну частку квартири та нежитлового приміщення, що набуті в шлюбі, підлягають до задоволення. Позивача, який згідно посвідчення серія [NUMBER] виданого Львівським облвійськоматом 04 жовтня 2001 року має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, на підставі пункту 13 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору за подання, розгляд справи в усіх судових інстанціях, судові витрати, відповідно до частини 3 ст. 88, пунктів 2, 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України необхідно покласти на відповідача. Оскільки відповідно до Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за розгляд справ при поданні позову про поділ майна подружжя становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати з фізичних осіб. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі ? частини від 4134 грн., що становить 2067 грн.

Outcome: approved