Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в обґрунтування якої зазначив наступне. 15 травня 2007 року його батько [PERSON] подарував йому 9/50 частин житлового будинку по [ADDRESS] , що складається із глинобитного житлового будинку, обкладеного цеглою з прибудовами. Того ж дня батько подарував йому земельну ділянку розміром 180 кв.м, що розташована в [ADDRESS] та належала дарувальнику на підставі державного акту. [INFO] батько помер. Позивач, на момент смерті останнього, постійно проживав з ним, тому вважається таким, що прийняв спадщину, хоча заяви про її прийняття не подавав, оскільки був впевнений, що усе своє майно батько вищевказаними договорами йому подарував. Після смерті батька він звернувся до Уманської міської ради з питанням до приватизації частини земельної ділянки - городу, що перебуває з будинковолодінням та йому пояснили, що таке питання вже вирішувалося за заявою самого батька, що подана була за життя останнього та є рішення Уманської міської ради про таке приватизацію. Але батько за життя не встиг отримати державний акт про право на город. У зв`язку із зазначеним, звернувся до суду із вказаним позовом та просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] на земельну ділянку площею 322 кв.м для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява представника позивача адвоката Прудивуса М.А., у якій просить суд справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. Представник відповідача Уманської міської ради Щербак Н.Л. в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно договору дарування земельної ділянки, укладеного 15 травня 2007 року, посвідченого Кравчук Т.І., державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2339, [PERSON] , подарував, а його син (позивач по справі) [PERSON] , прийняв у дар належну [PERSON] на праві власності земельну ділянку розміром 180 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] , яка належала дарувателю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 293572, виданого Уманським міським управлінням земельних ресурсів 04.04.2005 року на підставі рішення Уманської міської ради № 8-37/4 від 10.11.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010577900359. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 592. Згідно протоколу № 37 позачергової сесії Уманської міської ради від 10 листопада 2004 року, міська рада вирішила, в тому числі, передати в приватну власність [PERSON] площею 180 кв.м для обслуговування жилого будинку та площею 322 кв.м для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . Батько позивача [PERSON] право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] , призначену для обслуговування жилого будинку, площею 0,0180 га, зареєстрував, що підтверджується копією Державного акту серії ЯБ № 293572, у якому вказано, що право власності набуто на підставі рішення Уманської міської ради № 8-37/4 від 10 листопада 2004 року. Згідно відповіді міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані від 24.06.2020 року № 442/0-0.211-458/145-20, земельна ділянка за цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» за [PERSON] не обліковується і своє право на безоплатну приватизацію на земельну ділянку з таким призначенням ним не використано. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом було встановлено, що позивач набув право власності на житловий будинок та земельну ділянку виділену для обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , уклавши договір дарування зі своїм батьком [PERSON] , який в свою чергу, отримав право на власність земельної ділянки за вказаною адресою на підставі рішення Уманської міської ради від 10 листопада 2004 року. Цим рішенням [PERSON] було надано право приватизацію, як для обслуговування жилого будинку у розмірі 180 кв.м, так і для ведення особистого селянського господарства площею 322 кв.м по [ADDRESS] . За життя [PERSON] не звертався для оформлення свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки з призначенням для ведення особистого селянського господарства, тоді як на підставі вищевказаного рішення Уманської міської ради, фактично реалізував це право. Згідно з приписами п. 1 Перехідних положень Земельного кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України передбачено, що рішення про передачу громадянам України у приватну власність земельних ділянок є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звернутися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта (свідоцтва) про право власності на землю на ім`я спадкоємця (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Суд, розглядаючи позовні вимоги позивача, також враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справа № 623/633/17 (провадження № 61-41370св18), відповідно до якої якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. За вказаних обставин, оскільки спадкодавець мав право на завершення процедури приватизації земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] , які за рішенням Уманської міської ради від 10 листопада 2004 року (протокол № 37) були передані в приватну власність останньому, то до спадкоємця, позивача по справі, переходить право на отримання свідоцтва про право власності на відповідну земельну ділянку з призначенням «для ведення особистого селянського господарства». Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельну ділянку шляхом приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України). За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів по справі суд визнає, що наявні достатні підстави для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування, таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на спадкову земельну ділянку підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, але позивач у своїй заяві на стягненні судових витрат не наполягає.

Outcome: approved