Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON]. В позовній заяві позивач вказав, що 17 травня 2009 року померла його баба [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.01 га., яка розташована на території Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №081272, виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області, майнової частки (паю) члена СТОВ «ЛАН» с.Серби, Кодимського району Одеської області, посвідченої свідоцтвом серії ОД-ХІІ-ХV №000243 та грошового вкладу в сумі 2925 грн. 70 коп., який знаходиться на рахунку ПАТ «Ощадбанк України». Він є єдиним спадкоємцем спадщини померлої баби за законом, спадщину прийняв, звернувшись у поновлений судом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом через відсутність доказів родинних відносин між ним та померлою [PERSON] та відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. В судове засідання позивач не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. В поданій заяві свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 17 серпня 2009 року померла баба позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №192204, виданим 17 серпня 2009 року першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, у звязку з чим відкрилась спадщина на її рухоме і нерухоме майно. Позивач [PERSON] народився 02 жовтня 1981 року (свідоцтво про народження серії ІІІ-ЖД №330297, видане 20 листопада 1981 року Кодимським ЗАГС Одеської області). У зазначеному документі його батьком вказано [PERSON]. У свідоцтві про народження серії ІІ-ЯР №329878 батька позивача [PERSON] в графі мати помилково вказано [PERSON], замість [PERSON]. Факт родинних відносин між заявником та [PERSON] підтверджується довідкою Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області №02-17/38 від 21 лютого 2017 року, затвердженою головою Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області. Отже, зазначені обставини достовірно доводять факт родинних відносин між заявником [PERSON] та [PERSON] як між внуком та бабою, у звязку з цим позовні вимоги щодо встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). До складу спадкового майна померлої [PERSON] ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.01 га., яка розташована на території Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №081272, виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області, майнова частка (пай) члена СТОВ «ЛАН» с. Серби, Кодимського району Одеської області, посвідчений свідоцтвом серії ОД-ХІІ-ХV №000243, та грошовий вклад з нарахованими відсотками в сумі 2925 грн. 70 коп., який знаходиться на рахунку 1135 філіалу №2822/060 Б ПАТ «Ощадний банк України». Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що заповіту [PERSON] не склала, а тому на час відкриття спадщини її спадкоємцем за законом пятої черги є її внук [PERSON] позивач у справі. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину, або відмовитись від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який не вчинив жодних з цих дій, вважається таким, що спадщину не прийняв. Позивач [PERSON] спадщину прийняв, звернувшись до нотаріуса у поновлений судом строк із заявою про прийняття спадщини (цивільна справа №503/2216/16-ц), однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом через відсутність доказів родинних відносин між ним та померлою [PERSON] та відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Отже, за змістом ч.1 ст.1269 та ч..1,3 ст.1270 ЦК України позивач [PERSON] вважається таким, що у передбаченому законом порядку прийняв належну померлій [PERSON] спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину померлої за заповітом у вигляді земельної ділянки, однак нотаріус відмовила у видачі позивачеві цього свідоцтва через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, зокрема державного акту на право власності на земельну ділянку, оголошення про що було розміщено в газеті «Вісті Кодимщини» №15 від 15 квітня 2017 року (відмова нотаріуса № 1390/02-14 від 22 грудня 2017 року). Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу І та п/п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274). Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивача в позасудовому порядку, тому обраний ним спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України, у звязку з чим його позов у частині спадкування земельної ділянки підлягає задоволенню, оскільки за нормами ч.1 ст.1269 та ч.ч.1,3 ст.1270 ЦК України він є таким, що у передбаченому законом порядку прийняв спадщину померлої [PERSON], що у відповідності з п.«г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України є підставою набуття ним права власності на спірну земельну ділянку. Водночас, задоволенню не підлягають вимоги позивача про визнання в судовому порядку права власності на належну померлій майнову частку (пай) та грошові вклади, оскільки, як встановлено судом, оригінали правовстановлюючих документів на це майно є в наявності у позивача (про зворотне позивач не зазначив), що дозволяє йому отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на це спадкове майно. Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вказав, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial