Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 11.07.2003 [PERSON] на праві приватної власності належить житлова квартира [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою «НоваКом» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: власник - [PERSON] , [INFO] , дружина - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . Однак, [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, про що складено акт від 09.07.2020 р. представниками обслуговуючої організації ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» в присутності: [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні я, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Крім того, відносини з користування житлом регулюються Житловим кодексом України. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідна правова позиція вказана КЦС ВС у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі№ 490/12384/16-ц згідно якої відповідно до статей 71, 72 ЖК Української РСР, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, ч.1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту мої порушених прав. Враховуючи вищенаведене, вважаю, що [PERSON] добровільно перестала проживати у вищевказаній житловій квартирі і строк відсутності за місце проживання складає більше 6 місяців. Таким чином, [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад шість місяців без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, при цьому пояснив, що [PERSON] це його бабуся. [PERSON] відсутня в спірній квартирі з 2014 року. З квартири її не виганяв, вона пішла з квартири тому, що у неї інший чоловік. Вселитися відповідачка не намагалася у квартиру. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавала, відзиву до суду не подала, у зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво (а.с.5), технічний паспорт (а.с. 6-7), договір (а.с. 8), довідка (а.с. 9), акт (а.с. 10). Суд,

Outcome: approved