Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про втрату права користування квартирою. Позов мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Крім нього в даній квартирі зареєстрована його колишня дружина [PERSON] Однак остання з червня 2010 року в даній квартирі не проживає, виїхала за межі України та по даний час проживає в Ізраїлі. Всі витрати по утриманню даної квартири та оплаті комунальних послуг несе самостійно. Оскільки фактично відповідач за даною адресою не проживає, вважає, що відповідач створює йому перешкоди в користуванні житлом, порушує його права власника. А тому, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Позивач [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо задоволення позову. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] вцілому належить [PERSON] (а.с. 5). З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічного паспорта вбачається, що позивач набув право власності на житло до реєстрації шлюбу з відповідачем (а.с. 4,5). З копії будинкової книги вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7). З довідки адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області від 27.02.2014 року вбачається, що за [PERSON] зареєстровано місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Висновком Луцького МВ УМВС України у Волинській області № 12966 від 06.12.2013 року по заяві [PERSON] щодо підтвердження факту не проживання колишньої дружини [PERSON] за адресою [ADDRESS] встановлено, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає (а.с. 9). З заяви [PERSON] посвідченої нотаріусом [PERSON] в Державі Ізраїль, копія якої міститься в матеріалах справи, встановлено, що відповідач [PERSON] не заперечує щодо зняття її з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] та просить зареєструвати її в квартирі, що належить їй на праві спільної сумісної власності, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 11 зворот). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованою у квартирі позивача, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Згідно ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач змінивши своє місце проживання не знялася з реєстраційного обліку з місця попереднього проживання та не зареєструвалася за місцем нового проживання. Таким чином, виходячи з вимог закону, суд вважає за необхідне визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Крім того, задовольняючи позов про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 217 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття осіб з реєстрації.

Outcome: approved