Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказав, що 08 червня 2012 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від спільного проживання дітей не мають. Позивач просить суд шлюб розірвати, посилаючись на те, що вони з відповідачем не зійшлися характерами, через що в сім`ї часто виникали суперечки та непорозуміння. Позивач вважає, що сім`я їхня розпалася остаточно і збережена бути не може. Сімейні стосунки припинені, проживають окремо. Тому позивач вимушений звернутися до суду і просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 08 червня 2012 року . Після розірвання шлюбу відповідачеві відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивач [PERSON] надав суду письмову заяву вх.№4296 від 23.07.2020, в якій просив справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду письмову заяву, вх.№4295 від 23.07.2020, в якій просила справу розглянути без її участі. Позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заяви, клопотання: заяви позивача та відповідача про розгляд справи без їхньої участі. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі про що постановлено ухвалу окремим документом. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Із копії свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 08 червня 2012 року виконкомом Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, встановлено, що 08 червня 2012 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка змінила прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] » (а.с.5). Із доводів позивача встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують. Мір до примирення ніхто із сторін не приймав, разом не проживають. Спільних дітей не мають. Не бажають подальшого спільного життя. Відповідно до ст.ст.110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи усі докази, суд вважає встановленим, що поновлення сімейних відносин та збереження сім`ї стали неможливими, подальше спільне життя подружжя суперечить їхнім інтересам, сторони разом не проживають і не мають наміру підтримувати сімейні стосунки, що має істотне значення, а тому шлюб необхідно розірвати, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині зміни прізвища відповідача з « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] », суд приходить до висновку про необґрунтованість вказаної позовної вимоги та керується ст.113 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 08.06.2012 виконкомом Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (а.с.5), відповідач після державної реєстрації шлюбу своє прізвище « [PERSON] » змінила на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Тобто, відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України з такою вимогою може звернутися лише відповідач, яка після реєстрації шлюбу своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » змінила на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Враховуючи ці обставини, суд не має підстав для задоволення вказаної позовної вимоги і вважає в цій частині позову відмовити. Відповідач [PERSON] заявила вимогу про залишення їй прізвища після розірвання шлюбу « [PERSON] ». Тому відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, суд має підстави залишити відповідачеві [PERSON] після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». На стягненні судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності визначеним ч.1 ст.13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат із відповідача на користь позивача не вбачається. З урахуванням наведених мотивів суд при вирішенні цього спору застосував такі норми права: ст.ст.4,110,112,113 Сімейного Кодексу України.

Outcome: partial