Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме: скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 5272382 від 08.04.2014 року вчиненого державним реєстратором Бурдік Світланою Станіславівною нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на підставі договору дарування, реєстровий номер 1-697, серія та номер: ВТТ 407780, виданий 08.04.2014 року, видавник Бурдік С.С. державний нотаріус Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори зареєстрованого за [PERSON]. Зареєструвати право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] В обґрунтування позову зазначив, що 8.04.2014 року [PERSON] від імені його покійної матері [PERSON] підписав договір дарування житлового будинку [ADDRESS] на користь своєї матері [PERSON]. Договір дарування житлового будинку посвідчено державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської держаної нотаріальної контори Дніпропетровської області. Підписання, посвідчення даного правочину та реєстрація права власності на житловий будинок відбулося в результаті зловмисної домовленості між [PERSON], [PERSON] та нотаріуса Бурдік С.С., що була направлена на незаконне відчуження житлового будинку, який належав мені на праві приватної власності. Даний договір дарування є недійсним тому, що його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається ч.2 ст.215 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 215 «Підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України». В ч. 3 ст.203 ЦК України зазначено: «Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі». В Законі України «Про нотаріат» ст.41 зазначено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні Держжавної нотаріальної контори. В ст.45 Закону України «Про нотаріат» вказано «якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа». Відповідно до лікарняного свідоцтва про смерть №87 від 14.04.2014 року на момент підписання договору дарування його мати [PERSON] знаходилась в лікарні в тяжкому стані фактично при смерті і не могла бути присутньою у нотаріальній конторі, висловити волевиявлення щодо вчинення правочину, особисто висловити волю щодо підписання договору дарування іншою особою. Це перша підстава визнання правочину нікчемним. Другу підставу нікчемності даного правочину зазначено в самому договорі дарування: «Цей житловий будинок належить дарувальнику на підставі рішення № 207/3056/13-ц Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 10.10.2013 року та ухвали № 207/3056/13-ц від 14.02.2014р. Право власності на житловий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 1720128, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1092512121004, що підтверджується витягом № 6468691 з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.07.2013 виданим Державним реєстратором прав на нерухоме майно, Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Наявні порушення: Внесення недостовірних даних до договору дарування. Відчуження нерухомого майна здійснено особою, яка не мала на це право. Третя підстава нікчемного правочину - відповідно до ч. 1 ст.228 ЦК України «Правочин вважається таким що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної особи, незаконне заволодіння ним». В частині 2 ст.228 ЦК України зазначено: « Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним». І у відповідності до ч.І.ст.236 ЦК України: «Нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення». В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Заяву про слухання справи за їх відсутністю не надали. Про причини неявки суд не повідомили. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином - у відповідності до вимог ст.74 ч.5, ч.8 ст.76 ЦПК України, судовим викликом за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач заперечень щодо заочного розгляду справи не надав. Відповідно до положень ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач заперечень щодо заочного розгляду справи не надав, суд, на підставі ч.1 ст. 224 та відповідно до ч.1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа - державний нотаріус Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік Світлана Станіславівна у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] є рідною сестрою [PERSON], [INFO]. Матір'ю сторін була [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2014 року, визнано договір дарування житлового будинку [ADDRESS], укладений 22 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок та вселено її в будинок. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року заочне рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 жовтня 2013 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2014 року скасовані, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.04.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.06.2016року відмовлено [PERSON] в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування житлового будинку [ADDRESS]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року залишено без змін. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.03.2011 року визнано недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS], що був укладений 06.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Гнезділовою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2-772. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Статтею 14 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Питання про застосування наслідків недійсності зазначеного договору судом не розглядалось. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом ст.216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до ст.11 ЦПК України. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. Відповідно до п.п.5,10 вказаної Постанови вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Враховуючи, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.04.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.06.2016року відмовлено [PERSON] в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування житлового. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.03.2011 року, що набрало чинності 15.03.2011 року визнано недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS], що був укладений 06.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Гнезділовою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2-772, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.88 ЦПК України також слід стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved