Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про\~визнання права\~власності на\~гараж за\~набувальною давністю. В обґрунтування вимог зазначив, що в 2004 році він придбав у батька відповідача [PERSON] на його умовах гараж загальною площею 32,30 кв.м., розташований біля гаражного кооперативу «Липова роща» в м.Мирноград Донецької області, який був побудований [PERSON] на підставі рішення Димитровської міської ради народних депутатів виконавчого комітету №208 від 01.11.1989 року про виділ йому земельної ділянки для будівництва гаража в гаражному кооперативі «Липова роща». Договір купівлі-продажу не укладався, так як документи на гараж у [PERSON] не були оформлені до кінця. 16.09.2014 [PERSON] помер, тому права власності на гараж він набути не встиг, і на теперішній час гараж залишається чужим майном, яке він має намір оформити на себе. Зазначаючи на тому, що починаючи з 2004 року він відкрито, добросовісно і безперервно володіє зазначеним гаражем, підтримуючи його в належному стані та використовуючи його за призначенням, проти чого не заперечує відповідач, якому відомо, що він у його батька купив цей гараж, позивач просить суд визнати за ним в порядку ст.344 ЦК України право власності на вказаний гараж за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позивача підтримав і суду пояснив, що відповідачем у справі визначено сина [PERSON] , якому належав гараж, так як син є правонаступником батька, незважаючи на те, що у спадкові права після смерті батька він не вступав. Відповідачу [PERSON] відомо, що позивач купив цей гараж у його батька без документів, відповідач погоджується з тим, що на сьогодні гараж належить позивачу і повернення гаража від позивача він не вимагає, тому заявлені до нього позовні вимоги визнає повністю. В чому полягає спір між сторонами не зазначив. Позивач та відповідач, будучи повідомленими про час і місце судового розгляду, до судового засідання не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Згідно письмових пояснень відповідача, він підтверджує, що його батько [PERSON] власноруч побудував гараж в гаражному кооперативі «Липова роща» на виділеній йому для цього земельній ділянці, який у 2004 році за домовленістю продав позивачу [PERSON] . Документів на гараж батько не оформив, чому не звернувся з цього питання до органів місцевого самоврядування - йому не відомо. На вказаний гараж він не претендує і проти визнання за позивачем права власності на гараж в порядку набувальної давності не заперечує. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною другою зазначеної статті визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачем у справі є особа, яка звертається до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідачем є особа, до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача, пов`язані з порушенням, невизнанням або оспорюванням прав, свобод чи інтересів позивача. Тобто, між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову\~ -обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. Відповідно до ст.51 ЦПК України\~суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за результатами розгляду справи відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі №552/6381/17. \~ \~ \~ \~Клопотань про залучення до участі у справі співвідповідачів, заміни первісного відповідача належним від позивача або його представника суду не надходило. Примушувати сторони до вчинення тих чи інших процесуальних дій суд не може, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства. Згідно пункту 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України у розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є\~попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Судом встановлено, що рішенням Димитровської міської Ради народних депутатів виконавчого комітету №208 від 01.11.1989 року, [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва гаража площею 9 кв.м. в гаражному товаристві «Липова роща» (а.с.19). Рішенням виконавчого комітету Димитровської міської ради №300 від 27.10.1990 йому надано дозвіл на оформлення документів на гараж, збудований в 1989році площею 32,3 м кв в гаражному товаристві «Липова роща». Доказів на предмет підтвердження оформлення документів на спірний гараж (технічного паспорту, документу про введення гаражу в експлуатацію та ін.) та хто є власником майна суду не надано. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на гараж за [PERSON] не зареєстровано. Відповідно до письмової інформації міськрайонного управління у Покровському районі та м.Мирнограді головного управління держгеокадастру у Донецькій області державний акт на право власності/користування на земельну ділянку за адресою: Днецька область, м.Мирноград, гаражний кооператив «Липова роща» під будівництво гаражу [PERSON] не видавався (а.с.50). Як вбачається з наданих суду документів, обслуговуючий гаражний кооператив «Липова роща» зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі та взятий на облік як платник єдиного внеску лише 02.08.2011року. Серед засновників (учасників) юридичної особи прізвище [PERSON] не значиться. Існування до зазначеного часу гаражного кооперативу не підтверджено. Допитаний \~ \~ \~ \~ в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON] суду пояснив, що і йому, і батькові відповідача [PERSON] в 1989 році за рішенням виконкому були виділені земельні ділянки для будівництва гаражів в гаражному кооперативі «Липова роща», проте невдовзі після будівництва кооператив розпався і ні він, ні [PERSON] до членів кооперативу не входили. Чи оформляв документи на гараж [PERSON] - йому невідомо. Отже, підстав для висновку, що спірний гараж знаходиться у гаражному кооперативі, до якого може мати стосунки визначений позивачем відповідач, у суду немає. Згідно довідки голови обслуговуючого кооперативу гаражного Кооператив «Липова роща» від 24.01.2020 позивач [PERSON] членом кооперативу також не є. За правилами\~ст.\~ст.\~1216,1218,1220,1223\~ ЦК України\~з моменту смерті особи до спадкоємців переходять права та обов`язки спадкодавця, які належали йому на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~ \~ \~ Доводи\~позивача,\~що [PERSON] \~є правонаступником\~після смерті\~батька [PERSON] \~і може\~виступати відповідачем\~у справі,\~як і\~їх родинні\~стосунки,\~дата смерті\~ [PERSON] ,\~вступ у\~спадщину,\~набуття права\~на спадкування,\~коло спадкоємців\~будь-якими\~належними доказами\~не доведені,\~а грунтуються\~лише на\~припущеннях позивача,\~що в\~силу положень\~ ч.6\~ст.81\~ЦПК України\~є недопустимим.\~ Таким чином, вважати [PERSON] належним відповідачем у справі суд не може і доходить висновку, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у справі № 642/6181/16-ц, висловленим у постанові від 29 серпня 2019 року. З огляду на це, за відсутності належного відповідача у справі суд не вважає за необхідне наводити обґрунтування наявності чи відсутності у позивача права на визнання за ним права власності за набувальною давністю, створюючи преюдицію, так як позивач не позбавлений можливості, визначившись з належним відповідачем, яким за відсутності правонаступників може бути орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, звернутися до нього з відповідним позовом. На пiдставi викладеного,

Outcome: dismissed