Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29.03.1975р. її колишній чоловік [PERSON] отримав ордер на вселення до квартири №24 в будинку №20, що по вул. Пацаєва в м. Черкаси. Право на вселення до квартири отримали: позивач, [PERSON], відповідач [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (на даний час померла). Згодом позивач [PERSON] та [PERSON] розлучилися, але продовжили проживати в спірній квартирі. Дочка [PERSON] самостійно змінила місце проживання та реєстрації, а [PERSON] проживала в квартирі, згодом в неї народилась дочка [PERSON], яка також була зареєстрована у цій же квартирі. На даний час в квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], третя особа [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON] При цьому, відповідачі тимчасово виїхали до Бельгії, а згодом отримали громадянство цієї держави, а [PERSON] освіту. Таким чином, відповідачі у вказаній квартирі не проживають та не користуються житлом, влітку 2014р. під час останнього їхнього візиту до України, їм було запропоновано виписатися з квартири, але вони відмовились. Відповідачі виїхали з України та не повертаються понад 6 місяців. [PERSON] колишній чоловік позивача, не бажає врегулювати дані правовідносини. Між тим, як вважає, позивач, дана ситуація позбавляє її можливості встановити порядок користування житловим приміщенням та отримати субсидію за оплату комунальних послуг, що призводить до тяжкого матеріального навантаження на її мінімальну пенсію. Крім того, вказує, що відповідачі з будь-якими заявами до РЕУ про те, що вони будуть відсутні за місцем реєстрації та збереження за ними права користування квартирою, не звертались. Будь-які домовленості щодо користування житлом між позивачем та відповідачами відсутні. Позивач вважає, що відповідачі в серпні 2014р. добровільно виїхали з квартири, тобто змінили своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення, а тому втратили право користування квартирою. Таким чином, позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №24 у будинку №20, що по вул. Пацаєва в м. Черкаси. В судовому засіданні до суду відповідачами [PERSON] та [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] та [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням в квартирі. Свої позовні вимоги мотивують тим, що вони (позивачі) є членами сім»ї головного наймача квартири [PERSON] та її фактичними користувачами. Квартира №24, що по вул.. Пацаєва, 20 в м. Черкаси була надана [PERSON] на підставі ордеру №819 від 29.03.1975р. на склад сім»ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (мати [PERSON], яка померла). Квартира складається з 3х кімнат, житловою площею 43,0кв.м., в т.ч. 1 кімната, площею 17,2кв.м., 2кімната, площею 13.2кв.м., 3кімната, площею 12.6 кв.м., кухні, площею 7,6кв.м., вбиральні, площею 1,1кв.м., ванної кімнати, площею 2,4кв.м, коридорів, площею 6,3 та 4,3кв.м. відповідно, комори, площею 1,1кв.м. Також є лоджія, площею 5,9кв.м. Загальна площа квартири становить 71,4кв.м. В квартирі зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Придніпровська СУБ». Позивач [PERSON] вказує на те,що вона допомагає оплачувати комунальні платежі головного наймача житла своєму батькові [PERSON] за рахунок коштів, які заробляє за кордоном за характером своєї роботи, де перебуває протягом 10 місяців протягом календарного року. Вважає, що [PERSON] мати [PERSON] має намір виселити її та [PERSON] (дочка [PERSON]В.) з квартири; між ними виникають конфліктні ситуації; [PERSON] намагається позбавити їх можливості вільно користуватися житлом. Крім того, позивачі вказують, що між сторонами по справі склався фактичний порядок користування житловими приміщеннями. Так, [PERSON] за своєю дружиною [PERSON] проживають в кімнаті, площею 12,6кв.м., [PERSON] з дочкою [PERSON] проживають в кімнаті, площею 13.2кв.м., а [PERSON] в кімнаті, площею 17,2кв.м. Всі витрати по утриманню житла несе [PERSON] (позивач за зустрічним позовом), оскільки кожного року по приїзді додому, вона залишає своєму батькові [PERSON] кошти на оплату всіх комунальних послуг. При цьому, [PERSON] за житло протягом 2013-2014р.р. сплатила 110грн. в місяць. Інших коштів на утримання житла [PERSON] не надає. Таким чином, позивачі просять суд встановити порядок користування квартирою №24, що по вул. Пацаєва, 20 в м. Черкаси, виділивши: [PERSON] та [PERSON] в користування жилу кімнату №5, площею 13,2кв.м з балконом; [PERSON] в користування жилу кімнату №4, площею 17,2кв.м.; [PERSON] в користування жилу кімнату №9, площею 12,6 кв.м. з лоджією, а кухню №3, ванну кімнату №8, вбиральню (сполученої) №1, коридори №№1,6, комору №2 просять залишити у спільному користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Ухвалою суду від 04.09.2015р. зустрічний позов прийнято до провадження і об»єднано в одне провадження з первісним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] (вона ж відповідач за зустрічним позовом) не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] за зустрічним позовом за довіреністю [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримала повністю та просила його задовольнити. Крім того, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] (вони з позивачі за зустрічним позовом) не з»явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON], [PERSON] та позивачів за зустрічним позовом адвокат [PERSON] просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічні позовні вимоги. В судовому засіданні третя особа [PERSON] за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом просив відмовити у задоволенні первісного позову та за зустрічним позовом просив встановити порядок користування квартирою, виділивши: [PERSON] у користування кімнату, площею 13,2 кв.м. з лоджією, [PERSON] та [PERSON] в користування кімнату, площею 17,2кв.м., а йому кімнату, площею 12.6кв.м.; всі інші приміщення залишити в спільному користуванні. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог первісного позову необхідно відмовити, а позовні вимоги зустрічного позову слід задовольнити за таких підстав: встановлено, що відповідно до ордеру №819 від 29.03.1975р. [PERSON] надано право на зайняття квартири №24, що по вул. Пацаєва, 20 в м. Черкаси на склад сім»ї: він, дружина [PERSON], дочки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (мати [PERSON], яка померла). Відповідно до даних довідки від 02.04.2015р., виданої КП «Придніпровська СУБ», в квартирі зареєстровані: [PERSON] (колишня дружина), [PERSON] наймач (колишній чоловік), [PERSON] (онука) та [PERSON] (дочка). Крім того, ці відомості відповідають даним поквартирної картки, яка досліджувалась в судовому засіданні. Особовий рахунок №41368024 відкрито на ім.»я [PERSON]. Квартира не приватизована і не перебуває у власності будь-яких осіб. За даними технічного паспорту, виданого ТОВ «Інжинірингова компанія «Алтана» 05.08.2015р., квартира №24 складається з: 3х кімнат, житловою площею 43,0кв.м., в т.ч. 1 кімната, площею 17,2кв.м., 2кімната, площею 13.2кв.м., 3кімната, площею 12.6 кв.м., кухні, площею 7,6кв.м., вбиральні, площею 1,1кв.м., ванної кімнати, площею 2,4кв.м, коридорів, площею 6,3 та 4,3кв.м. відповідно, комори, площею 1,1кв.м. Також є лоджія, площею 5,9кв.м. Загальна площа квартири становить 71,4кв.м. Крім того, встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу (актовий запис №500) 01.10.2002р. [PERSON] (вона ж [PERSON], в послідуючому - [PERSON]) є дочкою [PERSON] та [PERSON] [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження №295211. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та Житловим Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Серед основних прав і свобод людини і громадянина [PERSON] України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини: «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоровя й добробуту її самої та її родини». Невідємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Особливості укладення договору найму житла, що належить до державного або комунального житлових фондів визначені у Житловому Кодексі України. Договір найму - це договір, відповідно до якого наймодавець зобовязується надати у безстрокове користування за відповідну плату для проживання жиле приміщення у будинках державного і громадського житлових фондів. Особливості договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду: предметом такого договору може бути тільки жиле приміщення (ст. 63 ЖК України); наймачами жилих приміщень можуть виступати лише громадяни; договір найму жилого приміщення уукладається з особою, яка отримала ордер на заняття жилого приміщення, виданий на підставі рішення компетентних органів; договір найму жилого приміщення породжує права і обовязки не тільки для особи, з якою укладено договір, але й для членів її сімї, які відповідно до ст. 64 ЖК України користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають із договору найму жилого приміщення; договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського фонду є безстроковим. Наймодавцями жилих приміщень у будинках державного та громадського житлових фондів є орган місцевого самоврядування, який уповноважує житлово-експлуатаційні організації, а у разі їх відсутності - відповідні підприємства, установи, організації надати жиле приміщення у найм. Наймачами жилих приміщень можуть бути тільки фізичні особи - громадяни України, оскільки головне призначення договору найму- задоволення житлових потреб громадян. Згідно із ст. 64 ЖК України, члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члені сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов»язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч.1 цієї статті, перестали бути членами сім»ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов»язки, як наймач та члени його сім»ї. При цьому, слід зазначити, що діти наймача, незалежно від того, є вони неповнолітніми або дорослими, належать до сімї наймача, якщо вони проживають разом із ним. Положення ст.ст. 71, 72 ЖК України можуть бути застосовані лише в разі тимчасової відсутності в житловому приміщенні без поважних причин наймача або членів його сім»ї в строк понад 6-ть місяців. Виходячи із встановлених під час розгляду справи обставин, встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] не є наймачем спірної квартири і не є членом сім»ї наймача квартири [PERSON], оскільки між ними розірвано шлюб в 2002 році, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу. Незважаючи на те, що вони проживають в одній квартирі, - вони не ведуть спільне господарство. Крім того, не надано до суду жодних підтверджень щодо зміни договору найму жилого приміщення; особові рахунки між ними не розділено. Також, в судовому засіданні достовірно встановлено, що визнається [PERSON] наймачем квартири, який є батьком [PERSON] та дідом [PERSON] про те, що останні є членами його сім»ї, вони виїхали за кордон дочка на заробітки, а онука на навчання; вони кожного року приїздять додому, проживають у своїй кімнаті, користуються нею і в ній знаходяться їхні речі, як особистого вжитку, так і побутова техніка; їхні речі залишаються у кімнаті і після їхнього від»їзду; відповідач за первісним позовом [PERSON] надає йому грошові кошти на оплату комунальних послуг, приймає участь у вирішенні питань щодо утримання житла, допомагає йому матеріально, оскільки він є інвалідом 1 групи. Тобто, відповідачі [PERSON] та її дочка [PERSON] не втратили зв»язок із житловим приміщенням і вони підтримують сімейні стосунки. Крім того, син його теперішньої дружини [PERSON], з якою вони разом проживають у кімнаті, площею 12,6кв.м. [PERSON] є чоловіком його дочки [PERSON] і вони всі разом складають єдину сім»ю. Не знайшли свого підтвердження, в розумінні ст. 60ЦПК України, доводи позивача [PERSON] та її представника про те, що відповідачі не є громадянами України. Так, за даними Відділу ведення державного реєстру виборців Придніпровського району департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 05.11.2015р. №9, [PERSON] внесена до Державного реєстру виборців. Крім того, позивач [PERSON] не довела суду, що фактом реєстрації відповідачів у квартирі, порушуються її житлові права, що вона позбавлена можливості користуватися квартирою, враховуючи, що між особами мешканцями квартири, тривалий час склався порядок користування житловим приміщенням і вона займає кімнату, площа якої найбільша - 17,2кв.м. Під час розгляду справи позивачем не доведено обставин щодо її участі у здійсненні оплати за комунальні послуги. Також представником позивача в судовому засіданні зазначено, що [PERSON] не несе тягар утримання квартири за відповідачів. В судовому засіданні третя особа за первісним позовом [PERSON] - наймач квартири, пояснив, що він заперечує проти визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, оскільки вони виїхали з поважних причин, не втратили зв»язок з квартирою і сім»єю, а також мають на меті повернутися до України. Крім того, він погодився з тим, що близько року [PERSON] почала надавати йому гроші на оплату комунальних послуг десь по 100грн. на місяць і оплачує їх лише за себе одну. Таким чином, аналізуючи з»ясовані обставини справи та досліджені докази, суд вважає, що відсутні будь-які об»єктивні дані вважати, що права чи інтереси позивача [PERSON], яка не є наймачем та членом сім»ї наймача квартири, порушені відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON], виходячи із положень ст. 3 ЦПК України, а також ст.ст. 63, 64 ЖК України. Також відсутні належні, допустимі та переконливі докази на підтвердження доводів позовної заяви про те, що відповідачі без поважних причин не проживають у квартирі №24 понад шість місяців, відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК України. При цьому, відповідно до ст. 61 ЖК України ні наймач квартири [PERSON], ні наймодавець Черкаська міська рада та КП «Придніпровська СУБ» ЧМР, як балансоутримувач, - не зверталися до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Отже, у задоволенні первісного позову [PERSON] необхідно відмовити. Що стосується зустрічного позову, то вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо визначення порядку користування житловим приміщенням в квартирі, - підлягають до задоволення. Так, встановлено, що договір найму житлового приміщення не змінено; між сторонами існує спір щодо користування житлом, оплатою комунальних послуг та утримання житла. Як [PERSON] у своїй позовній заяві, так і [PERSON], [PERSON] у зустрічному позові, вказують на неможливість в добровільному порядку встановити порядок користування квартирою. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, а також свідків, встановлено, що між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] фактично тривалий час існує встановлений порядок користування приміщеннями в квартирі. Так, [PERSON] займає кімнату, площею 17,2кв.м., [PERSON] кімнату, площею 12,6 кв.м., а [PERSON] і [PERSON] кімнату, площею 13,2 кв.м. Інші приміщення перебувають в їхньому спільному користуванні. Безпідставними є доводи заперечень [PERSON] щодо запропонованого позивачами за зустрічним позовом варіанту порядку користування житлом. Так, рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в м. Черкаси встановлений постановою виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів та Президії Черкаської обласної ради профспілок від 28.12.1984 року № 396 і становить - 8,5 кв.м на одного члена сім»ї. Суд вважає, що порядок користування квартирою за вказаним позивачами за зустрічним позовом варіантом, - є справедливим і таким, що максимально забезпечить права і інтереси осіб, що зареєстровані та проживають у квартирі. Крім того, запропонований порядок користування квартирою не буде порушувати прав сторін, враховуючи, що між ними тривалий час фактично встановлений певний порядок користування жилим приміщенням. На підставі викладеного та,

Outcome: approved