Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Здолбунівського районного суду з позовною заявою до Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON] , [PERSON] в якій просить: - визнати незаконним і скасувати рішення Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області від 19 лютого 2021 року №135 «Про повторний розгляд заяви [PERSON] про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства»; - зобов`язати Мізоцьку селищну раду Рівненського району Рівненської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення площею 1,9985 га кадастровий номер 5622685600:16:001:0057. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Позивач вважає, що відповідач безпідставно не затверджує проект землеустрою, при цьому він зобов`язаний затвердити такий проект, враховуючи наявний позитивний висновок експерта державної експертизи, за Висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 24.03.2020 року № 3667/82-20 якого, проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення в межах с. Стеблівка на території Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області відповідає вимогам законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. Відповідач позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що у зв`язку з наявністю рішень Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою [PERSON] та [PERSON] , проект не підлягав затвердження, оскільки земельна ділянка, яка передавалася [PERSON] накладалася частково на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] . Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, у своїх поясненнях вказали, що підстав для скасування рішення Мізоцької селищної ради Рівненської області немає, так як селищна рада цілком законно і обгрунтовано не погодила проект землеустрою, оскільки частина ділянки, на яку претендує позивач, зайнята третіми особами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області від 24 грудня 2019 № 922 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства в межах села Стеблівка на території Спасівської сільської ради за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (рілля). За замовленням [PERSON] ФОП [PERSON] було розроблено «Проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення в межах с. Стеблівка на території Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області » . Розроблений проект землеустрою погоджений експертом державної експертизи, за Висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 24.03.2020 року № 3667/82-20 якого, проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення в межах с. Стеблівка на території Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області відповідає вимогам законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. Відповідно до Викопіювання із схеми землекористування Спасівської сільської ради та акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка, що планується до відведення [PERSON] у власність, межує з землями запасу Спасівської сільської ради (від А до Б); землями комунальної власності Спасівської сільської ради - польова дорога (від Б до А). При цьому власниками та землекористувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено; межові знаки мені пред`явлені та передані на зберігання. Для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивач звернулася до відповідача із відповідною заявою, документацією із землеустрою та позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації. Рішенням відповідача від 19.02.2021 «Про повторний розгляд заяви [PERSON] про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» мені фактично відмовлено у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з наявність заяв громадян [PERSON] та [PERSON] , які стверджують про наявність у них рішень щодо передачі частини вказаної ділянки у власність (спадок). Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулася до суду із даним позовом. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Частина 9 ст. 118 Земельного кодексу України передбачає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до ч. 6 ст. 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Аналіз наведених норм свідчить про те, що після отримання погодженого у встановленому порядку проекту землеустрою, відповідний орган зобов`язаний прийняти рішення про його затвердження. Іншого варіанту поведінки суб`єкта владних повноважень в даному випадку не передбачено, оскільки для затвердження подається уже погоджений проект землеустрою. Відповідно до ч. 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Як встановлено судом, наданий разом із проектом землеустрою висновок про його погодження не містить жодних зауважень до проекту. У відзиві на адміністративний позов, представником відповідача зазначено, що підставою прийняття рішення селищною радою є наявність рішень про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для спадкоємців [PERSON] та [PERSON] , так як є наявними рішення про передачу земельних ділянок у приватну власність їх спадкодавцям. Щодо зазначеної у відзиві підстави відмови у затвердження проекту землеустрою, суд зазначає наступне. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно з частиною шостою цієї статті підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Отже, перевірка проекту землеустрою на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації здійснюється на етапі його погодження. У постановах від 24.01.2020 у справі №316/979/18 та від 30.08.2018 у справі №817/586/17 Верховний Суд зазначив, що перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів здійснюється саме на етапі погодження такого проекту. Відповідач не має повноважень на здійснення перевірки документації із землеустрою на відповідність нормам чинного законодавства, оскільки такі повноваження надані лише державному кадастровому реєстратору. За приписами частин дев`ятої - десятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. З аналізу положень частини дев`ятої статті 118 ЗК України слідує, що підставами для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише відсутність погодження такого проекту у порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, та у визначених законом випадках обов`язкової державної експертизи. Інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження та проведення експертизи (у разі необхідності), наведена норма статті 118 ЗК України не містить. Оскільки на затвердження до відповідача позивачем подано погоджений висновком № 3667/82-20 від 24.03.2020 року проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, то висунення відповідачем зауважень щодо наявності інших осіб, які претендують на спірну земельну ділянку, не відповідає правильному застосуванню положень статті 118 ЗК України. Крім того, суд звертає увагу, що розроблений проект із землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] відповідної земельної ділянки не порушую права [PERSON] та [PERSON] виходячи з наступного. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ч.1 ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування чи оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав. До складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстроване в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Проте ані відповідачем, ані третіми особами не надано доказів, які б підтверджували право власності спадкодавців [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки. Отже, відповідачем не доведено, що саме не було здійснено позивачем на час подання заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Таким чином рішення відповідача від 19 лютого 2021, яким зареєстровано земельну ділянку кадастровий номер якої 5622685600:16:001:0057 площею 1,9985 га у комунальну власність Мізоцької селищної ради, не відповідає приписам законодавства. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial