Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що він надав [PERSON] грошові кошти в сумі 36 570 доларів США на придбання автомобіля, однак [PERSON] даний автомобіль не придбав, а пояснив що гроші в нього вкрали. 08 лютого 2018 року останній написав розписку, якою зобов'язувався повернути борг в строк до 16.02.2018 року в сумі 31000 доларів США, оскільки перед написанням розписки частину позики він повернув. Проте в обумовлені строки [PERSON] своє зобов'язання не виконав, що зумовило звернутись позивача з даним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 31 000 доларів США, що становить 814 000 грн. 06 коп. та судові витрати понесені в ході судового розгляду справи. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Положеннями ч.2 ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч.1 ст.1047 ЦК України. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-50цс16). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2018 року [PERSON] було написано розписку про отримання ним коштів від [PERSON] в сумі 31000 доларів США, що еквівалентні на момент подання позову 814000 грн. 06 коп., в якій він зобов'язувався повернути дані кошти в строк до 16 лютого 2018 року, але у визначений строк [PERSON] борг не повернув. Враховуючи беззаперечний факт укладення сторонами договору позики, суд, приходить до переконання про необхідність стягнення з [PERSON] заборгованості за розпискою в сумі 31 000 доларів США, що становить 814 000 грн. 06 коп. Крім того, оскільки відповідачем зобов'язання за договором позики у добровільному порядку виконано не було і позивач був змушений звернутися з позовом до суду, через що ним були понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 814 грн. 00 коп. /а.с.1/, вказані витрати, з огляду на ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved