Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 60000 доларів США, в гривневому еквіваленті у розмірі 1575129,54 грн. В своїй заяві позивач зазначив, що він уклав з [PERSON] договір позики, який був оформлений розпискою, за яким передав їй 60000 доларів США, які відповідач зобовязалась повернути 01.09.2013 року. Але відповідач договір позики не виконує та до теперішнього часу ухиляється від повернення грошових коштів. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. В судове засідання відповідач не зявилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. В попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнала частково лише у розмірі 15000 доларів США посилаючись на те, що дійсно для підприємницької діяльності нею були взяті гроші в борг у позивача у 2011 році за розпискою, розписки нею були переписувались щорічно, розписка, що міститься в матеріалах справи була написана 01.09.2012 року, вона повинна була сплатити борг в повному обсязі 01.09.2013 року, але у звязку з відсутності грошей не виплатила, проте щомісячно вона виплачувала позивачу борг частками по 1800 доларів США на протязі 25 місяців та виплатила борг в сумі 45000 доларів, але документально передача грошей не оформлювалась. Заслухавши пояснення відповідача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Як встановлено в судовому засіданні, 01.09.2012 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики, оформлений розпискою, за яким передав відповідачу 60000 доларів США, вказані обставини не заперечувала в судовому засіданні відповідач. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути предствлена розписка позичальника або інший документ, який подсвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13. Відповідно до оригіналу письмового договору позики, що міститься в матеріалах справи, відповідач отримала зазначену грошову суму та зобов'язалась повернути її у строк до 01.09.2013 року. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання щодо отримання від позивача грошових коштів, відповідач не повернула отримані грошові кошти у строк визначений у договорі позики. У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник забовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі …, що були йому передані позикодавцем), у строк та порядку передбаченому договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовна заява підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 60000 доларів США, що еквівалентно 1575129,54 грн. (виходячи з офіційного курсу валют НБУ станом на 25.03.2016 року 100 доларів США=2625,2159 грн.) Суд оцінює критично заперечення відповідача щодо сплати нею позивачу в рахунок боргу 450000 доларів, оскільки нею не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження своїх заперчень, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань, а відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У звязку з чим суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON], який є чоловіком відповідача та який також підтверджував факт щомісячної передачі грошових коштів у розмірі 1800 доларів США, при цьому стверджував, що вказані гроші були проценти за договором позики. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~ з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 6890 грн.

Outcome: approved