overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 14.02.2012 року він був прийнятий до відповідача слюсарем - ремонтником згідно наказу 141-к від 14.02.2012 року, працював на підприємстві до листопада 2013 року 12.12.2013 року він подав заяву про звільнення за ст.38 ч.3 КЗпП України в зв'язку с тим, що власник не сплачує заробітну плату у термін передбачений ст. 115 КЗпП України, що підтверджується довідкою відповідача по справі та був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, з чим він категорично не згоден, так як його заява про звільнення була зареєстрована 15.012.2013 року в канцелярії та в заяві він вказав дату його звільнення. Відповідно до КЗпП України Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. З цього приводу позивач вважає наказ № 130-к від 29.012.20013 року таким, що підлягає скасуванню та відповідач повинен змінити формулірування звільнення на ст. 38.ч.3 КЗпП України. Позивачу була нарахована заробітна плата за листопад 2013 року в сумі 4490.13 грн., за грудень 2013 року в сумі 3686.25 грн., але не сплачена сума заборгованості складає 8176,38 грн. та компенсація за 12 днів за невикористану відпустку не нараховувалась. Розрахунок не був проведений належним чином, як того вимагає ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 27.01.2015 року до нього звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити йому 5000грн. на лікування дітей. Позивач погодився і надав у борг відповідачу гроші в сумі 5000грн. на строк до 12.02.2015 року, про що відповідач власноруч написав розписку. Відповідач в зазначений строк борг не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача щодо повернення боргу, відповідач визнав, що має повернути гроші, однак гроші не повертав, тому позивач змушений був звернутись до суду. У звязку з цим позивач просить стягнути відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 5000грн. та понесенні судові витрати, які складаються з судового збору, в сумі 551,2грн. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про підтримання позову та про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає, проти його задоволення не заперечує, визнає, що 27.01.2015 року отримав від позивача гроші в сумі 5000грн. та зобовязувався повернути їх до 12.02.2015 року, просить справу розгляди без його участі. Дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що позивач [PERSON] надав в борг відповідачу [PERSON] гроші в сумі 5000грн. на строк до 12.02.2015 року, що підтверджується розпискою відповідача [PERSON] від 27.01.2015 року. Відповідач [PERSON] визнав борг в сумі 5000грн., однак до сьогоднішнього дня вказані кошти не повернув. У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що борг в сумі 5000грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] в повному обсязі. Крім того, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати в сумі 551,2грн., які складаються із судового збору в сумі 551,2грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що в 2011 році між ним та відповідачами укладено договір позики, згідно якого [PERSON] як позикодавець надав грошові кошти на суму 440000,00 грн. зі строком користування до 20.12.2015 року. Позивач посилається на порушення з боку відповідачів виконання зобов»язання з повернення отриманих грошових коштів, просить стягнути в солідарному порядку вищевказану суму, відшкодувати судові витрати. В судове засідання представник позивача надав заяву про можливість слухання справи у його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд ухвалює рішення по справі у відсутності позивача та відповідачів, що відповідає положенню ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Між позивачем та відповідачем [PERSON] 31.08.2011 року укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] як позикодавець надав, а [PERSON], що виступив позичальником, отримав грошові кошти на суму 440000,00 грн. Згідно договору позичальник зобов»язався в строк до 25.12.2011 року повернути 200\~000,00 грн.; залишок суми позики, що складає 240\~000,00 грн., сплачувати рівними частками по 5000,00 грн. щомісячно першого числа поточного місяця. Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачем [PERSON] допущено порушення умов договору, вимога про стягнення з вказаної особи суми переданих коштів підлягає до задоволення. Вимога про стягнення солідарно суми заборгованості з відповідача [PERSON] не грунтується на вимогах закону, оскільки будь-яких зобов»язань за укладеним договором позики даний відповідач не набув. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що згідно рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 18.06.2015 року з нього було стягнуто аліменти на користь [PERSON] та її дитини [PERSON] [INFO]. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 07.08.2015 року задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису про народження [PERSON], як батька дитини. У звязку з тим, що виконавчою службою Пологівського району на [PERSON] вже заведене виконавче провадження, [PERSON] змушений звернутись до суду з даним позовом, так як [PERSON] добровільно відмовитись від стягнення аліментів з [PERSON] не бажає. Прохає суд звільнити його від виплати аліментів на утримання [PERSON] [INFO] та сплати коштів на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку, зупинити виконавче провадження відносно [PERSON] про стягнення аліментів, звільнити його від сплати судового збору, стягнутого з нього при винесенні рішення про стягнення з нього аліментів, стягнути з [PERSON] на його користь витрати, понесені ним на правову допомогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні обґрунтувавши суду мотиви предявлення позову, повністю підтримав позовні вимоги. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, відділу ДВС Пологівського РУЮ Запорізької області проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти звільнення позивача від виплати аліментів на утримання [PERSON] [INFO] та сплати коштів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку та заперечує позовні вимоги в частині стягнення з неї витрат на користь [PERSON], понесених ним на правову допомогу. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Встановлено, що згідно рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 18.06.2015 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] та її дитини [PERSON] [INFO]. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 07.08.2015 року задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису про народження [PERSON], як батька дитини. Відповідно до ст. 188ч.2 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ст. 197ч.2 СК України, за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. На підставі викладеного, ст. 188ч.2, 197ч.2 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 23.04.1998 р. Малолітніх та неповнолітніх дітей від шлюбу не має. Сімейне житі у подружжя не склалось через те, що вони мають різні погляди на ведення спільного господарства. Шлюбні відносини припинені у 2012 році. Примиритися сторони не змогли, тому позивач просить суд шлюб розірвати. У судовому засіданні сторони відсутні. Позивач у своїй заяві просить суд розглядати справу у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з»явилась, хоча належним чином була сповіщена про судове засідання, про що свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомила, з заявами, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не звернулась, заперечень на позов не надала. Виходячи з наведеного, матеріалів справи і на підставі ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що позивач [PERSON] знаходиться з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 23.04.1998 р. Малолітніх та неповнолітніх дітей від шлюбу не має. Сімейне житі у подружжя не склалось через те, що вони мають різні погляди на ведення спільного господарства. Шлюбні відносини припинені у 2012 році. Відповідно до ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не підтримують подружніх стосунків тривалий час з 2012 р., не ведуть спільного господарства, проживають за різними адресами. Подальше збереження такого шлюбу суперечить інтересам позивача, тому суд шлюб розриває.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 10.09.2014 року йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Після укладання договору купівлі-продажу позивачем було з'ясовано, що попередні власники квартири [PERSON] та [PERSON]. виїхали для постійного місця проживання до Сахалінської області РФ, однак залишились зареєстрованими у його квартирі. Ніякого відношення до квартири з часу її продажу відповідачі не мають, проживають в іншому місці і лише формально зберігають право користування даною квартирою. Враховуючи той факт, що реєстрація відповідачів в належній позивачеві квартирі перешкоджає йому розпоряджатися та користуватися власністю, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] наполягає на задоволенні позовних вимог на підставах поданої заяви, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі у судове засідання жодного разу не з'явились, про день розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до ст.76 ЦПК України, повідомлення про причину неявки до суду не надійшло. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд згідно зі ст. 224 ЦПК України ухвалив заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно пояснень позивача, відповідачі не мешкають за місцем реєстрації з часу оформлення ними довіреності на продаж спірної квартири та отримання грошових коштів у повному обсязі за квартиру, речей відповідачів у квартирі не має, домовленості між власником житла та відповідачами відносно їх реєстрації у квартирі нема. Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 10.09.2014 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. (а.с.12-13). Згідно довідки ТОВ «Факторія» № 2565 від 15.12.2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі за адресою [ADDRESS] (а.с.17). Згідно акту від 18.06.2013 року складеного ТОВ «Факторія» [PERSON] та [PERSON] не проживають в [ADDRESS] з червня 2014 року (а.с. 16). Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування, вільний вибір місця проживання в Україні» однією підстав для зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням доведений у судовому засіданні і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених в судовому засіданні вимог просить: ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON], 1985 року народження на його користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з моменту подання заяви і до повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю. Відповідачка [PERSON] позов визнала повністю. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO], який в даний час перебуває на утриманні позивача [PERSON] Відповідно до ст. 180 СК України відповідачка [PERSON] зобов'язана утримувати свою неповнолітню дитину. Отже, між позивачем та відповідачем склалися правовідносини з приводу утримання дитини. Відповідачка не надавала матеріальну допомогу своїй дитині на належному рівні. Згідно вимог ст. 181 СК України [PERSON] має право на отримання аліментів від відповідачки у частці від доходу відповідача, або у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Дане право [PERSON] порушується відповідачем, оскільки остання не утримує матеріально свою дитину на належному рівні. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні зі позивачем зобов'язаний нести витрати на утримання дитини та забезпечувати прожитковий мінімум для дитини. Визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права інших осіб. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю зі стягненням з відповідача на користь держави судового збору. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Суд також вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. ст. 179 - 183, 186, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення згідно заяви від 09.02.2015р., просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] 02.02.1999р., зареєстрований відділом ДРАЦС Люботинського міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 10; судові витрати позивач просив розподілити порівну між сторонами. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось, у сторін виявились різні погляди на життя та взаємовідносини з цих причин стали погіршуватись, що призвело до взаємного відчуження та небажання підтримувати шлюбно-сімейні відносини. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій позов підтримав та просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій позов визнала, просила розглянути справу без її участі, а також вказала, що збереження сімї неможливе. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. 02 лютого 1999 року сторони уклали шлюб, що підтверджує свідоцтво про шлюб, видане відділом ДРАЦС Люботинського міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 10. Позивач вказує на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось, у сторін виявились різні погляди на життя та взаємовідносини з цих причин стали погіршуватись, що призвело до небажання підтримувати шлюбно-сімейні відносини. Позивач зазначає, що він пішов з сімї, проживає з іншою жінкою та має бажання створити нову сімю. Спільне господарство сторони не ведуть. Шлюбні відносини між сторонами припинені з кінця червня 2011 року. Відповідач проти задоволення позову не заперечувала, подала заяву, в якій вказала, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Бажання відновити шлюбні відносини сторони не виявили, виходячи з чого суд дійшов висновку про те, що подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення, просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] 13.01.2015 р., зареєстрований відділом ДРАЦС Люботинського міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у сторін виявились різні погляди на життя, та взаємовідносини в сім'ї з цих причин стали погіршуватись, все це призвело до взаємного відчуження та небажання підтримувати шлюбно-сімейні відносини. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вказав, що час для примирення не потрібен, збереження сім'ї не можливе та просив розглядати справу без його участі. Просив віднести судові витрати на його рахунок. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій вказала, що з позовною заявою вона ознайомлена, позов визнала, вказала, що збереження сім'ї неможливе, просила розглянути справу без її участі. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. 13 січня 2015 року сторони уклали шлюб, що підтверджує свідоцтво про шлюб, видане відділом Люботинським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2. Позивач вказує на те, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у сторін виявились різні погляди на життя, та взаємовідносини в сім'ї з цих причин стали погіршуватись, все це призвело до взаємного відчуження та небажання підтримувати шлюбно-сімейні відносини. В кінці серпня 2015 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини. Спір про поділ між сторонами відсутній. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Бажання відновити шлюбні відносини сторони не виявили, виходячи з чого суд дійшов висновку про те, що подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення, просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] 18.09.2010 р., зареєстрований відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 140. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що між сторонами сімейне життя не склалось, протягом останніх трьох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач зазначив, що основна причина розпаду сімї це те, що відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, піклування про створення в сімї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З ініціативи відповідача між сторонами виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина сторін. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, вказував, що час для примирення не потрібен, збереження сімї є неможливим, а також просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій поданий позов визнала, вказала, що збереження сімї неможливе, просила розглядати справу без її участі. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Під час розгляду справи встановлено наступне. 18 вересня 2010 року сторони уклали шлюб, що підтверджує свідоцтво про шлюб, видане відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 140. В період шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], 09.03.2012 р. н. Позивач вказує на те, що між сторонами сімейне життя не склалось, протягом останніх трьох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач зазначив, що основна причина розпаду сімї це те, що відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, піклування про створення в сімї доброзичливої сприятливої морально- психологічної атмосфери. З ініціативи відповідача між сторонами виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина сторін. З травня 2015 року ведення сторонами спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинені. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечувала, у поданій заяві вказала, що збереження сімї неможливе. Бажання відновити шлюбні відносини сторони не виявили, виходячи з чого суд дійшов висновку про те, що подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved