Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з уточненим позовом до [PERSON], 3-тя особа: Дніпропетровський районний відділ головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття особи з реєстраційного обліку. Позивач у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS], зобов'язавши Дніпропетровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області зняти [PERSON], [INFO] з реєстраційного обліку за адресою: будинок [ADDRESS]. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, причину своєї неявки у судове засідання суду не повідомила. Зі згоди позивача суд проводить розгляд справи у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник 3-ї особи у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви начальник Дніпропетровського районного відділу головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області просить суд слухати справу за відсутності представника відділу. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачу - [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 02 грудня 1999 року, який був посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] за № 4897, належить будинок за [ADDRESS] 10 вересня 2001 року, вже після купівлі будинку за [ADDRESS] позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі - [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №70). Оскільки відповідачка стала дружиною позивача, то він зареєстрував її у належному йому будинку за [ADDRESS] Сімейні відносини з відповідачкою не склалися, ще 2013 року позивач з відповідачкою разом не мешкають, спільне господарство не ведуть, у зв'язку з чим позивачем подано до Дніпропетровського районного суду позовні заяви про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання їхньої спільної доньки - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачем та знаходиться а його утриманні. Факт не проживання відповідачки з листопада 2013 року у будинку за [ADDRESS] підтверджується довідкою Голови вуличного комітету №101 від 06.06.2014 року. Той факт, що у будинку позивача зареєстрована відповідачка по справі, яка не бажає у добровільному порядку знятися з реєстрації, перешкоджає йому у користуванні будинком, оскільки для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб, що не дозволяє позивачу розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд та значно обмежує його законні права. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї (ст. 64 ЖК України). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідачка більше року не мешкає у будинку [ADDRESS], то вона втратила право на користування цим житлом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст. 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно до ч.ч. 9, 10 ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи); позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні. Таким чином, уточнені позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі

Outcome: approved