Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням шляхом виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2015 року між ним та [PERSON] розірвано шлюб, який був зареєстрований 25 липня 2009 року виконкомом Родинської міської ради м. Красноармійська Донецької області. За час шлюбу ними було придбано майно, яке являлося спільною сумісною власністю подружжя. Під час розгляду у судовому порядку майнового спору між подружжям було укладено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справі № 235/9661/15-ц 26 лютого 2016 року, згідно якої за ним визнано право особистої приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Красний Лиман, Красноармійського району, Донецької області, вул. Степна, буд. № 12. Після набуття ухвалою законної сили 03.03.2016 року ним в органах реєстраційної служби зареєстровано нерухоме майно будинок, який розташований за адресою: с. Красний Лиман, Красноармійського району, Донецької області, вул. Степна, буд. № 12, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 21.03.2016 року. Позивачу стало відомо, що у будинку мешкають відповідачі без правових на те підстав. Позивач звернувся до відповідачів у березні 2016 року з проханням покинути житловий будинок, але у відповідь почув, що вони будуть розмовляти у суді. Вдруге він звернувся до них у кінці квітні 2016 року, але ніякої конкретної відповіді не отримав. В зв»язку з цим він звернувся за захистом своїх прав до суду з позовом, в якому просив виселити [PERSON] та [PERSON] з будинку № 12 по вул. Степній у селі Красний Лиман, Красноармійського району, Донецької області без надання іншого житлового приміщення, зобов»язати відповідачів передати йому ключі від будинку та стягнути з відповідачів на його користь судовий збір. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що за усною домовленістю відповідача [PERSON] з подружжям [PERSON] про придбання будинку № 12 по вул. Степній у селі Красний Лиман, Красноармійського району, Донецької області за 28000 грн. відповідач [PERSON] сплачувала [PERSON] аванс, після повної оплати вони повинні були укласти нотаріально оформлений договір купівлі-продажу. Крім того, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди, в якому було обумовлено, що термін його дії встановлюється з дня оплати за перший місяць до оформлення між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу будинку після виплати [PERSON] грошових коштів в сумі 28000 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив: Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2015 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, який був зареєстрований 25 липня 2009 року виконкомом Родинської міської ради м. Красноармійська Донецької області (а.с. 7). Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого року по цивільній справі № 235/9661/15-ц 26 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою власністю одного з подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, було визнано мирову угоду, укладену 26 лютого 2016 року, за умовами якої сторони визнають за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Родинське, вул. Леніна 7/18; сторони визнають за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: Донецька область, Красноармійський район, с. Красний Лиман, вул. Степна, б. 12 (а.с. 10). Після набуття ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2016 року законної сили 03.03.2016 року позивачем [PERSON] в органах реєстраційної служби зареєстровано нерухоме майно будинок, який розташований за адресою: с. Красний Лиман, Красноармійського району, Донецької області, вул. Степна, буд. № 12, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 21.03.2016 року (а.с. 8-9). Таким чином, позивач [PERSON] являється власником житлового будинку № 12 по вул. Степній у селі Красний Лиман, Красноармійського району, Донецької області. В зазначеному будинку з 07.11.2012 року по теперішній час ніхто не зареєстрований, що підтверджується довідкою Рівненської сільської ради (а.с. 11). Але в зазначеному будинку фактично проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] без реєстрації, що підтверджується актом (а.с. 12). Відповідачі не звільняють спірне домоволодіння, чим порушують права позивача, як власника спірного будинку. Згідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом. Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.. 319 ч. 1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, що передбачено ч. 1 ст. 383 ЦК України. Відповідачі по справі на є членами сім»ї власника житлового будинку [PERSON], згоди на їхнє проживання в належному йому на праві власності будинку позивач не надавав. Посилання представника відповідача [PERSON] [PERSON] на те, що між [PERSON] та попереднім власником будинку [PERSON] була досягнута усна домовленість щодо укладання договору купівлі-продажу спірного будинку, не підтверджені належними доказами, оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Надані представником відповідача розписки про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів в рахунок виплати за будинок вартістю 28000 грн. за адресою: с. Красний Лиман, вул. Степна (а.с. 43-51), не є належним доказом того, що між ними було укладено договір купівлі-продажу спірного будинку. Згідно вимог ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. В зазначеному випадку попередній договір щодо укладення договору купівлі-продажу спірного будинку також не було укладено та не було посвідчено нотаріально. Крім того, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживали в спірному будинку правомірно, а саме, на підставі договору оренди за наступних підстав. Відповідно до ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій форму з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обовязки наймодавця і наймача та інші умови. Але в зазначеному випадку договір оренди житлового будинку від 20.04.2012 року (а.с. 34-35) не був зареєстрований в передбаченому законом порядку у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Крім того, в договорі, який наданий суду, зазначений строк дії, який встановлюється з дня оплати за перший місяць до оформлення договору купівлі-продажу на вказане житло. Але відповідачем не надано суду доказів щодо наявності оплати за договором оренди та належних доказів щодо укладення переднього договору купівлі-продажу зазначеного будинку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3 статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК). В п. 33 Постанови від 07.02.2014 № 5 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 5759 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником житлового будинку № 12 по вул. Степній у селі Красний Лиман, Красноармійського району, Донецької області, а відповідачі без належної правої підстави проживають в належному йому на праві власності будинку, тобто діями відповідачів, не повязаними з позбавленням володіння, порушується право власності позивача. Згідно п. 35 зазначеної Постанови Пленуму задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобовязати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Відсутність заперечень попереднього власника майна проти порушення права власності, не повязаних із позбавленням володіння, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову нового власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір по 551,20 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved