Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він зареєстрований та постійно мешкає у квартирі, яка розташована за адресою: вул. Вілєсова, 6/3, м. Сєвєродонецьк. Разом з ним зареєстровані його дружина, [PERSON] та син [PERSON] (надалі відповідач). Відповідач з 20.04.2012 р. і до теперішнього часу не мешкає за місцем реєстрації. Конкретне місце проживання якого йому не відоме. Наявність реєстрації відповідача у квартирі вимушує сплачувати комунальні послуги за нього, хоча він ними не користується. Ніякої матеріальної допомоги від відповідача він не отримує. Таким чином, оскільки відповідач не проживає на зазначеній жилплощі більше року, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири, не приймає участі у спільному побуті, просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 3 в буд. № 6 по вул. Вілєсова у м. Сєвєродонецьку з подальшим зняттям його з реєстрації. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку через оголошення у газеті Урядовий кур'єр, що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 26). Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Позивач в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи, у звязку із чим судом на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Якщо тимчасова відсутність особи перевищує шість місяців, члени сім'ї, в тому числі і колишні, а також наймодавець вправі пред'явити позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Порядок збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, передбачений відповідно ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, стосується житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У відповідності до Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та виселення «Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В суді встановлено: Квартира, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, 6/3 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1996 р., виданого згідно з розпорядженням (наказом) № 586 від 29.02.1996 р. та посвідченого сектором приватизації житла (а.с. 8). З копій домової книги та довідки КП ЄРЦ м. Сєвєродонецька вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 7). Те, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 20.04.2012 року підтверджується актом від 07.04.2015 р., який складений КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» (а.с. 6). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є сусідами [PERSON] та їм відомо, що відповідач є його сином, який більше десяти років не проживає за даною адресою. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в [INFO] без поважних причин понад передбачені законодавством строки та втратив інтерес до житла та може бути визнаний таким, що втратив право на вказане жиле приміщення. На підставі викладеного,

Outcome: approved