Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] усунення перешкод у користуванні власністю, визнавши неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратила право користування житловим приміщенням, належного позивачу. Третіми особами у справі без самостійних вимог є служба у справах дітей Черкаської РДА та служба у справах дітей Червонослобідської сільської ради Черкаського району. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7937418 від 02.08.2005 р., [PERSON] , є єдиним власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування жилого будинку від 29.07.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І. та зареєстрованим за № 8051. Згідно довідки, наданої виконкомом Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області №3482 від 26.09.2019 р. в будинку належному позивачу зареєстровані неповнолітні діти (онуки позивача) - [PERSON] 2006 р. н. та [PERSON] 2008 р. н., яких без відома позивача, скориставшись правом, наданим чинним законодавством України, зареєстрував покійний син [PERSON] , та відповідно батько неповнолітніх дітей - [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до Акту обстеження матеріально - побутових умов заявника від 24.09.2019 доку, встановлено, що в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] особи, а саме [PERSON] , 1949 року народження, внучки - [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Внучки є зареєстрованими але не проживають і ніколи не проживали у вказаному будинку. Оскільки неповнолітні [PERSON] та [PERSON] в будинку ніколи не проживали і не проживають, не є членами сім`ї позивача, позивач вказує, що факт їх реєстрації у належному йому будинку є перешкодою у вільному користуванні та розпорядженні його власністю, а тому просить усунути перешкоди та визнати неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] із подальшим зняттям їх із реєстрації. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Джирма А.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов у повному обсязі. Позивач [PERSON] зазначив, що неповнолітні діти його покійного сина [PERSON] та [PERSON] ніколи не проживали у належному йому домоволодінні та будь яких перешкод для їх проживання він не чинив. Діти на даний час проживають разом із відповідачем. Вказав, що до нього, як відповідач так і неповнолітні онуки після смерті їх батька не приходили, наміру проживати у вказаному домоволодінні не заявляли. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте представник відповідача адвокат Чакалов Р.К. позовні вимоги [PERSON] не визнав у повному обсязі, у задоволенні позову просив відмовити із підстав вказаних у письмових поясненнях, які наявні у матеріалах справи. Представник третьої особи - служби у справах дітей Черкаської РДА у судове засідання не з`явився, проте від начальника служби Походенко І. надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. У судовому засіданні представник третьої особи - служби у справах дітей Червонослобідської сільської ради Черкаського району Снісар А.А., щодо вирішення справи покладається на розсуд суду та вказала, що у служби у справах дітей Червонослобідської сільської ради Черкаського району відсутні підстави заперечення позовних вимог [PERSON] , оскільки неповнолітні [PERSON] та [PERSON] на даний час не проживають у вказаному будинку, а проживають разом із матір`ю у Республіці Польща. У судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили той факт, що неповнолітні діти [PERSON] , 2006 року народження та [PERSON] , 2008 року народження, які є онуками позивача, дійсно не проживають у домоволодінні [ADDRESS] , яке належить [PERSON] . У вказаному домоволодінні неповнолітні ніколи і не проживали та із боку власника [PERSON] будь які перешкоди для проживання дітей не чинилися, речі дітей у будинку відсутні. Також [PERSON] зазначив, що між позивачем та відповідачем на даний час нейтральні відносини. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено що, житловий будинок [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , на підставі договору дарування жилого будинку від 29.07.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І. та зареєстрованим за № 8051. Згідно довідки виконкому Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області №3482 від 26.09.2019 р. в будинку належному [PERSON] зареєстровані неповнолітні діти (онуки позивача) - [PERSON] 2006 р. н. та [PERSON] 2008 р. н. Відповідно до Акту обстеження матеріально - побутових умов заявника від 24.09.2019 доку, встановлено, що в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] особи, а саме [PERSON] , 1949 року народження, внучки - [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Внучки є зареєстрованими але не проживають і ніколи не проживали у вказаному будинку. Неповнолітні діити [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за місцем реєстьрації їх батька [PERSON] , який був знятий із реєстрації у [ADDRESS] , у зв`язку із смертю, яка настала [INFO] . Позивач [PERSON] звертався до відповідача [PERSON] із вимогою про зняття із реєстрації у належному йому будинку по [ADDRESS] , неповнолітніх дітей [PERSON] 2006 року народження та [PERSON] 2008 року народження, яка надіславна на адресу відповідача 10.10.2019 року. Однак вказана вимога позивача залишена [PERSON] без виконання. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 Житлового Кодексу УРСР). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України). Згідно Правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6- Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З наявних матеріалів справи вбачається, що неповнолітні діти [PERSON] , 2006 року народження та [PERSON] 2008 року народження, ніколи не проживали у належному [PERSON] домоволодінні по [ADDRESS] , і даний факт не заперечується відповідачем та відповідно до вимог ст.64 ЖК УРСР не є членами сім`ї [PERSON] . Відповідно до вимог ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно акту обстеження умов проживання затвердженого начальником служби у справах дітей Черкаської міської ради Шишлюк С.О. від 11.02.2020 року №42, неповнолітні [PERSON] , 2006 року народження та [PERSON] 2008 року народження, фактично проживали у [ADDRESS] , однак з вересня 2019 року проживають разом із матір`ю [PERSON] у Польщі. Крім того факт проживання дітей за кордонами України підтверджується даними довідок від 16.09.2019 року №PSP 15.4318 776 2019 та №PSP 15.4318 777 2019 директора школи №15 м.Ополе Республіки Польща про зарахування дітей на навчання. А тому у суду є достатньо підстав вважати, що неповнолітні діти не проживають і не проживали у домоволодінні по [ADDRESS] , перешкоди у користуванні неповнолітніми дітьми вказаним житлом [PERSON] не чинив, місцем їх постійного проживання є місце проживання їх матері [PERSON] , а саме у [ADDRESS] , на час розгляду справи, як відповідач так і неповнолітні діти проживають у Республіці Польща. На підставі вище вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , є законними, обґрунтованими та такими що підлягають до часткового задоволення у частині усунення [PERSON] перешкод у здійсненні права власності його домоволодінням визнавши неповнолітню [PERSON] та неповнолітню [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Не підлягає до задоволення позовна вимога [PERSON] щодо зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON] , так як вона є передчасною, оскільки рішення суду щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстраційного обліку. Суд вирішує судовові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, однак позивач заявив клопотання про відмову стягнення з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір.

Outcome: partial