Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до ТОВ «Будова-Захід» про розірвання договору, стягнення коштів (авансових платежів) та пені. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 18 лютого 2012 року між ним та ТОВ «Будова-Захід» укладено договір про виконання робіт (будівельного підряду) за яким відповідач зобов'язався розпочати будівництво 9-ти поверхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] у 2 кварталі 2012 року та закінчити із здачею в експлуатацію у 2 кварталі 2014 року. На момент укладення договору позивачем викуплено 49,51 кв.м. квартири у 9-ти поверховому житловому будинку за адресою: [ADDRESS], що становить 220323 грн. Також, за умовами договору позивачем частинами було оплачена авансова вартість невикупленої на момент укладення договору площі становила 186700 грн. На даний час відповідач не приступив до виконання умов договору, не розпочав будівельних робіт на об'єкті, що викликає сумніви у перспективі виконання договору загалом, оскільки протягом прострочення виконання договору відбулось суттєве подорожчання матеріалів. Із вказаних підстав позивач просить розірвати укладений між сторонами договір № 280/02/12 Ті від 18 лютого 2012 року, стягнути із відповідача 407023 грн. сплачених за договором авансових платежів та 1990342,47 грн. пені за невиконання договірних зобов'язань за період із 01.07.2014 року по 10.12.2014 року. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві просять їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог вказавши на те, що позивач не вправі вимагати розірвання договору, оскільки це суперечить розділу 4 укладеного між ними договору. Крім цього, така заборона передбачена положеннями Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва». Представник відповідача вказав, що частину коштів, а саме 220329 гривень позивач сплати ПП «ТФ «Будівельник», а тому не вправі вимагати стягнення вказаних коштів із відповідача. Суму коштів, які сплачені позивачем відповідачу, не можна вважати авансовими платежами, оскільки такими не являються, а тому ці кошти не підлягають поверненню. Представник відповідача вказав, що пеня яку позивача просить стягнути із відповідача не підлягає до стягнення, оскільки на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо вимог про стягнення пені позивачем пропущений річний строк позовної давності, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався у липні 2013 року, що доводиться листом [PERSON] з яким він звернувся до адміністрації товариства. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення сторін вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного. 18 лютого 2012 року між ТОВ «Будова-Захід» та [PERSON] укладено договір № 280/02/12 Ті від 18 лютого 2012 року згідно умов якого [PERSON] доручає, а ТОВ «Будова-Захід» здійснює (завершує розпочате будівництво) трьох кімнатної квартири [ADDRESS]. Згідно умов вказаного договору сторони окрім іншого домовились про наступне. Викуплена вартість 49,51 кв.м. квадратних метрів квартири становить 220323 грн. і є незмінною до кінця будівництва. Не викуплені 40,17 кв.м. проектної загальної площі квартири у 9-ти поверховому житловому будинку за адресою: [ADDRESS] становлять 186700 грн. Початок будівництва ІІ квартал 2012 року. Планове закінчення будівництва та здача 9-типоверхового житлового будинку в експлуатацію ІІ квартал 2014 року. Сторони домовились про відступлення права вимоги [PERSON] ТОВ «Будова-Захід» (згідно статей 512-519 ЦК України ) за договором від 09.06.2009 року укладеним між [PERSON] та ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» за умовами якого [PERSON] взяв на себе зобов'язання здійснити дольове інвестування будівництва житлового будинку на [ADDRESS], а організація взяла на себе зобов'язання збудувати та по закінченні будівництва передати [PERSON] частину новозбудованих приміщень, а саме трьох кімнатної квартири № 159. Вартість права вимоги до ПП «Тернопільська фірма «Будівельник», що передається за даним договором [PERSON] ТОВ «Будова-Захід» за домовленістю між останніми становить 274852,94 грн. Розірвання договору можливе з ініціативи сторін договору. [PERSON] може достроково розірвати договір з власної ініціативи не пізніше ніж за 2 місяці до терміну здачі Об'єкту в експлуатацію, попередивши про це іншу сторону рекомендованим листом, яка протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення надсилає [PERSON] відповідь з визначеними умовами взаєморозрахунків та після укладення відповідного договору на квартиру яка є предметом договору із іншою стороною, повертає Стороні 2 внесену нею частину коштів. Із наявних у матеріалах справи копій квитанцій про оплату коштів вбачається, що позивач [PERSON] оплатив відповідачу коштів на загальну суму 189475,20 грн. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що будівництво будинку на [ADDRESS] не ведеться. На даний час виритий лише котлован. Відповідно положень ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до положень ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання укладено між сторонами договору підлягають до задоволення у повному обсязі, оскільки укладений між сторонами договір укладено 18 лютого 2012 року, предметом якого є будівництво 9-ти поверховому житловому будинку за адресою: [ADDRESS], на час розгляду справи фактично не виконується, оскільки вирито лише котлован для його будівництва, в той час як планове закінчення будівництва вказаного будинку та його здача в експлуатацію відповідачем заявлено у ІІ кварталі 2014 року. Наступний термін здачі будинку в експлуатацію відповідачем не визначено. Наведені обставини свідчать про істотне порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору, оскільки позивач, сплативши кошти відповідачу, позбавився можливості отримати житло на яке розраховував, так як відповідач фактично не приступив до будівництва будинку, у визначений договором термін не здав його в експлуатацію та нового терміну здачі не визначив, виконавши при цьому мінімальний об'єм будівельних робіт (вирито котлован), що дає право позивачу вимагати розірвання укладеного між сторонами у справі договору № 280/02/12 Ті від 18 лютого 2012 року. Посилання представника відповідача на той факт, що розірвання укладеного між сторонами договору заборонено ч.4 ст. 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», судом до уваги не береться, оскільки вказані положення визнані неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду N 5-рп/2012 від 13.03.2012, з урахуванням того факту, що відповідачем прострочений термін здачі будинку в експлуатацію більше 10 місяців та на даний час новий термін здачі будинку в експлуатацію не визначений. Твердження позивача, що на спірні правовідносини не розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів» суд вважає невірним, оскільки положення вказаного Закону розповсюджуються на відносини пов'язані із захистом прав споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт. Вказане питання також було предметом розгляду апеляційного суду при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження у даній справі, за результатами якого, апеляційний суд дійшов висновку, що на спірні правовідносини розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до положень ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Суд вважає, що у зв'язку із невиконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору позивач вправі вимагати стягнення із відповідача пені за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги). Суд вважає, що нарахований позивачем розмірі пені в сумі 1990342,47 грн, виходячи із вартості квартири в сумі 407023 гривні, терміну прострочки за період із 01.07.2014 року (наступний день після дати запланованої здачі будинку в експлуатацію) по 10.12.2014 року (дата прийняття позивачем рішення про звернення до суду за захистом порушених прав), що становить 163 дні (Розрахунок: 407023 грн.* 0,03*163 = 1990342,47 грн. ) - є вірним. Твердження представника відповідач про те, що позивачем пропущений річний строк звернення до суду із позовом про стягнення пені судом до уваги не береться, оскільки такий строк позивачем не пропущений, беручи до уваги той факт, що пеня позивачем нарахована за період із 01.07.2014 року по 10.12.2014 року в той час, як із позовом позивач звернувся лише 15.12.2014 року, тобто в межах річного строку позовної давності. Враховуючи, що розмір нарахованої позивачем пені значно перевищує розмір завданих позивачу збитків, а також беручи до уваги той факт, що позивачем в користь відповідача фактично сплачено 189475,20 грн., з урахуванням важкого фінансового стану відповідача, а також знецінення національної валюти суд вважає, що розмір нарахованої позивачем пені слід зменшити до 300000 гривень, відповідно до положень ч.3 ст. 551 ЦК України. Суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення із відповідач у його користь 407023 грн., які сплачені за спірним договором в якості повернення авансових платежів до задоволення не підлягають, оскільки кошти, які сплачені позивачем згідно укладеного між сторонами договору № 280/02/12 Ті від 18 лютого 2012 року не можна вважати авансом, так як позивачем не подано доказів того, що вказані кошти отримані продавцем як передоплата в рахунок суми за основними договорами (ст. 570 ЦК України). Крім цього, за своєю суттю вказані кошти носять інвестиційний характер, оскільки за них відповідачем також здійснювалось будівництво житлового будинку. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині повернення авансових платежів, суд бере до уваги вимоги ст. 653 ЦК України якою передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. В ході судового розгляду справи судом не вирішувалось питання щодо стягнення із відповідача в користь позивача завданих збитків, оскільки таких вимог позивачем не заявлялось та не наводилось обставин які б їх обґрунтовували. На підставі викладеного,

Outcome: partial