Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та повернення майна, переданого у власність, посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS]. У серпні 2009 р. відповідачка по справі [PERSON], його рідна племінниця запропонувала йому укласти угоду - договір довічного утримання, обіцяючи йому допомагати по господарству, забезпечувати харчуванням, одягом, взуттям, необхідною медичною допомогою та грошими.17 серпня 2009 року було укладено договір довічного утримання, за яким відповідач передав відповідачці житловий будинок у власність, а натомість не отримав обіцяної допомоги та нагляду. Відповідачка залишалася проживати із своїми батьками, а у листопаді 2009 року вийшла заміж і виїхала до м.Тирасполь Придністрівської Молдовської Республіки, де проживає до теперішнього часу. Оскільки [PERSON] не виконує своїх обов'язків, передбачених договором довічного утримання, добровільно розірвати договір відмовляється, він вимушений звертатися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON], його представник підтримали позовні вимоги, пояснивши, що тривалий час позивач обслуговував себе сам, відповідачка через 2 місяці зареєструвала шлюб і виїхала з м. Харкова. Відповідачка [PERSON] та її представник до судового засідання з'явилися, з позовними вимогами не згодні, пояснили, що позивач [PERSON] проживав сам, вони домовилися, що вона буде надавати йому допомогу, опікуватися ним, готувати їжу, покупати продукти, надавати в разі необхідності медичну допомогу, грошову допомогу. Після підписання договору вона свої обов'язки виконувала в повному обсязі, відремонтувала будинок, витративши значні кошти. Після реєстрації шлюбу вона дійсно вийшла заміж, але замість неї утримання позивача здійснювала її мати, яка готувала їжу, прала одежу. Також позивач одружився і його дружина перешкоджала їй виконувати свої обов'язки. Відповідачка звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, але в процесі розгляду справи звернулася із заявою про залишення справи без розгляду. Ухвалою від 11 листопада 2013 р. суд залишив позов без розгляду. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно до свідоцтва про право на спадщину від 2 березня 2004 року позивачу [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS].. 17 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], р.№ 2115 (а.с.6-7). Відповідно до п.1 вищезазначеного договору позивач [PERSON] передав у власність відповідачки [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS]. П.4 договору відповідачка [PERSON] зобов'язалася довічно утримувати [PERSON], забезпечувати його доглядом, необхідною допомогою, забезпечувати його харчуванням, придатним для носіння одягом і взуттям, доглядом, необхідною допомогою та необхідною медичною допомогою (лікувальними засобами, виклик лікаря, при необхідності відвідування в лікарнях), наданням побутових послуг (прання, прибирання квартири один раз на тиждень, якщо в тому буде потреба, проводити косметичний ремонт дома, у разі смерті поховати [PERSON] з ритуальними послугами. Відповідно до п.5 Договору, вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі 250 грн. щомісячно. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно із п.1 ч.1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. З пояснень позивача вбачається та підтверджується поясненнями свідків, що зобов'язання за договором довічного утримання відповідачка [PERSON] не виконувала належним чином, оскільки у листопаді 2009 року зареєструвала шлюб та виїхала з м.Харкова до м.Тирасполь Придністрівської Молдовської Республіки, де проживає до теперішнього часу. Цей факт представник відповідачки підтвердила в судовому засіданні, поясняючи, що замість неї нагляд за позивачем здійснювала мати відповідачки, а також посилаючись на те, що у договорі не передбачено, ким саме здійснюється догляд. Пояснення відповідачки, що позивач одружився і вона не могла здійснювати за ним нагляд, суд не може прийняти до уваги, оскільки, відповідачка ще до одруження [PERSON] виїхала з м. Харкова. Статтею 752 ЦК України передбачена заміна набувача за договором довічного утримання, яка передбачає передання обов'язків набувача іншій особі при умові згоди відчужувача. Такої згоди позивач [PERSON] не давав, і належним чином заміна набувача не здійснювалася. Свідки зі сторони відповідачки у судовому засіданні також підтвердили, що відповідачка вийшла заміж і виїхала до чоловіка. До пояснень свідків про то, що відповідачка належним чином виконувала свої обов'язки, суд відноситься критично, оскільки відсутність відповідачки у м. Харкові виключала можливість виконання умов договору довічного утримання. Посилання відповідачки на те, що вона належно виконувала умови договору, але в силу обставин не змогла продовжувати виконувати їх є голослівними, будь-якими належними та допустимими доказами всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не підтверджені. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Суд вважає встановленим, що відповідачка не виконувала своїх обов'язків, передбачених договором довічного утримання, і прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача про розірвання договору довічного утримання. На підставі викладеного, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.744, 755 ЦК України, суд ,

Outcome: approved