Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свою заяву обґрунтовує тим, що 26 листопада 2014року позивач [PERSON] надав грошові кошти відповідачу [PERSON] у розмірі 2500,00 грн. строком до 20 грудня 2014 року. Однак відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, грошові кошти не повернув в строк зазначений в розписці. Всі позивачем намагання врегулювати даний спір мирним шляхом закінчувалися марно. На усні звернення позивача щодо повернення суми боргу відповідач обіцяв, що скоро все поверне. Проте, станом на день подання позовної заяви до суду сума боргу не повернена. Позивач [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на його користь: - 2500,00 грн. - основного боргу; - 1489,81 грн. - інфляційні витрати; - 150,41 грн. - 3 % річних, та судові витрати, які були понесені ним при подачі позовної заяви до суду у розмірі 551 грн. 21 коп. У відповідності до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд може у попередньому судовому засіданні ухвалити судове рішення у разі визнання позову відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання на попередній розгляд справи не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити в повному обсязі. В попередньому судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі. Пояснив суду, що він дійсно брав у позивача [PERSON] грошові кошти під розписку в розмірі 2500,00 грн. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 26 листопада 2014 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] суму коштів в розмірі 2500,00 грн., про що [PERSON] написав власноручно розписку, в якій зобов'язався повернути грошові кошти до 20 грудня 2014 року (а.с. 5). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На даний час, відповідач гроші не повернув у порушення вимог ст. 1049 ЦК України, у відповідності до якого позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вищевказаний факт підтверджується тим, що борговий документ, а саме розписка перебуває в позивача [PERSON], тому, що відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України тільки наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За прострочення суми боргу, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України становлять 3% та складають 150,41 грн., 1489,81 грн. (інфляція). За правилами ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що при подачі позовної заяви до суду, позивачем згідно квитанції №104318785 від 21.12.2016 року сплачено судовий збір в сумі 551,21 грн. (а.с. 1), а тому, вимоги позивача в частині стягнення судового збору також підлягають до задоволення. Встановлене судом підтверджується письмовими матеріалами справи: - ксерокопією паспорта [PERSON], серії [NUMBER], виданого 19 вересня 2015 року; - ксерокопією паспорта [PERSON], серії [NUMBER], виданого 04 грудня 1999 року; - ксерокопією розписки від 26 листопада 2014 року, де зазначено, що [PERSON] отримав від [PERSON] 2500,00 грн. дані кошти зобов'язався повернути до 20 грудня 2014 року; - іншими матеріалами справи.

Outcome: approved