Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив суд зняти арешт з усього майна належного йому, накладеного постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ Самойловою К.Г. від 08.06.2015р. про арешт майна в межах виконавчого провадження №47538597, посилаючись на те, що на виконанні державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ Самойлової К.Г. знаходиться виконавче провадження №47538597 щодо примусового виконання виконавчого листа №640/8920/13-ц, виданого 19.08.2013року Київським районним судом м.Харкова про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки у розмірі 400грн. Постановою державного виконавця 08.06.2015року було накладено арешт на нерухоме майно, а саме на автомобілі в межах суми заборгованості по аліментам. Проте, на даний час заборгованість за аліментами погашена і не має підстав для подальшого продовження арешту майна. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити його з підстав викладених у позові. Представник відповідача Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ в Харківській області Довгаль Д.О. в судовому засідання проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити з підстав викладених у запереченнях. Заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд вважає необхідним у задоволені позову відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа, який виданий 19.08.2013 року Київським районним судом м.Харкова про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки, Московський ВДВС ХМУЮ відкрив виконавче провадження. З метою забезпечення виконання рішення суду 08.06.2015р. державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Самойловою К.Г. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч. 3 ст.10, ч. 2 ст.59, ч. 1, ч. 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином позивачами за позовом про зняття з майна арешту можуть бути особи, які вважають, що арештоване майно належить їм, а не боржникові. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах роз'яснено, що дії державного виконавця під час виконання виконавчого провадження є процесуальною дією державного виконавця, між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем виникають виконавчопроцесуальні відносини. Тому вимоги боржника щодо здійснення виконавчих дій, у тому числі і щодо зняття арешту з майна, розглядаються безпосередньо державним виконавцем чи начальником відповідного ВДВС. У разі незгоди з діями виконавчої служби, боржник вправі оскаржити дії чи рішення державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт. У даній справі позов пред'явлено боржником виконавчого провадження щодо виконавчих дій, які здійснюються під час виконання рішення суду, тому відсутні підстави для задоволення позову про зняття арешту з майна. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed