Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» про зняття арешту з автомобіля, мотивуючи позовні вимоги тим, що у Шевченківському відділі ДВС ЧМУЮ на примусовому виконанні перебував виконавчий лист №2-1987/2011 від 19.01.2012 року про стягнення з [PERSON] заборгованості. 10.12.2013 року виконавче провадження закрито у зв'язку із повним погашенням заборгованості, про що свідчить копія відповідної постанови та відсутність відомостей в Єдиному реєстрі боржників. В грудні 2018 року він дізнався про наявність в реєстрі обтяжень рухомого майна арешту покладеного на його майно і звернувся до ДВС про зняття арешту. Оскільки, такий орган не існує керівник І відділу ДВС в усному порядку відмовив, посилаючись на відсутність підстав для виконання постанови ДВС, діяльність якого припинена. Про наявність заборони на відчуження майна йому повідомили працівники Регіонального сервісного центру МВС шляхом відмови в проведенні реєстраційних дій. На момент подання позову арешт не знятий з автомобіля. Зняти арешт у позасудовому порядку неможливо, через відсутність в органах державної виконавчої служби матеріалів виконавчого провадження, у якому здійснено накладення арешту, оскільки таке провадження закінчено і знищено. Посилаючись на норми законодавства, просить позовну заяву задовольнити. Справа за наведеним позовом була передана, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2019 року судді Шевченківського районного суду м. Чернівці Літвіновій О.Г. Ухвалою суду від 18.01.2019 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду з повідомленням (викликом) осіб. Відповідно розпорядження в.о керівника апарату [PERSON] № 18 від 20.03.2019 року було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи внаслідок перебування судді у відпустці у зв'язку із вагітністю та пологами та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2019 року, дану справу передано на розгляд судді Слободян Г.М. Ухвалою суду від 25.03.2019 р. прийнято справу до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Відповідно до ст. 279 ч. 2 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 279 ч. 5 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом, належними доказами по справі встановлено факти і відповідні їм правовідносини, що у Шевченківському відділі ДВС ЧМУЮ на примусовому виконанні перебував виконавчий лист №2-1987/2011 від 19.01.2012 року про стягнення з позивача [PERSON] заборгованості. У зв'язку із повним погашенням заборгованості позивачем [PERSON] 10.12.2013 року, виконавче провадження закрито, у відповідності до постанови про закінчення виконавчого провадження (а.с.7). Крім того, в Єдиному реєстрі боржників відсутні відомості щодо позивача [PERSON], як боржника (а.с.12). Позивач [PERSON] в грудні 2018 року дізнався про наявність в реєстрі обтяжень рухомого майна арешту покладеного на його майно і звернувся про зняття арешту до ДВС діяльність якого припинена (а.с.8-11). У відповідності до ст. 40 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно п.3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 05.01.2017 р.) у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, проте в порушення зазначеної норми арешт не був знятий. Згідно ст. 317 ч.1 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Передбачено ст. 204 ЦК України, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Завершення (закінчення) виконавчого провадження є безумовною підставою для зняття арешту з майна боржника із метою недопущення протиправного обмеження його у здійсненні цивільних прав боржника. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У відповідності до положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved