Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» у якому просить стягнути з останнього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2017 року по 31 липня 2019 року у розмірі 68926,47 грн; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що з відповідачем перебував у трудових відносинах, однак 30.11.2017 звільнився за власним бажанням. При звільненні не було проведено усіх необхідних розрахунків у відповідності до норм чинного законодавства, у зв`язку із чим було ухвалено рішення суду про стягнення заборгованості по основній частині заробітної плати та компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати. Такі судові рішення не стосуються вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, адже у день звільнення не було проведено усіх розрахунків у відповідності до ст. 116 КЗпП України, а стягнуто у подальшому судом рішенням. Таким чином, у відповідності до ст. 117 цього Кодексу просить стягнути вказаний середній заробіток за період з 01.12.2017 (наступний день за днем звільнення) по 31.07.2019 (день перед днем виконання судового рішення) у розмірі проведеному у відповідності до вимог чинного законодавства. Разом із тим, просить вирішити питання судових витрат щодо сплаченого судового збору та витрат понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. 10 жовтня 2019 року на адресу суду відповідачем подано відзив, який містить заперечення на позов. Посилається на аргументи, що судовим рішенням стягнуто на користь позивача невиплачену заробітну плату у розмірі 28755,00 грн, як різницю між виплаченою і заробітною платою у нижчому розмірі ніж передбачено ЗУ «Про Державний бюджет України» та недонарахованою заробітною платою, яка становила 24 % від загальної нарахованої і отриманої заробітної плати. У відповідності до правової позиції ВСУ, викладеної у постанові від 27.04.2016 просить застосувати принцип співмірності та зменшити розмір спірної суми. 16 жовтня 2019 року відповідачем подано до суду відповідь на відзив, яка містить пояснення щодо заперечень відповідача. Покликається на аргументи, що покликання на правову позиції є фрагментарним, а тому не можливо становити зміст норм права та позиції суду касаційної інстанції, яка відрізняється від спірних правовідносин. Принцип співмірності можливий лише при частковому задоволені позову щодо стягнення не виплаченої заробітної плати, що не відповідає правовідносинам між сторонами; частка не виплаченої заробітної плати є значно більшою порівняно з середнім заробітком. Підстав для зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення відсутні. Просить позов задовольнити. 19 серпня 2019 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків, яка в подальшому була виконана стороною позивача. 12 вересня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засідання сторона позивача підтримала позов та просить такий задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову та просить зменшити розмірі спірної суми у відповідності до підстав викладених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. Суд установив, позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем та 30 листопада 2017 року звільнений за власним бажанням, згідно з ст. 38 КЗпП України, що підтверджено копією трудової книжки позивача / арк. спр. 13/. Так, при звільненні позивача з роботи з ним не були проведені всі розрахунки.\~ Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 червня 2018 року № 464/418/18, яке набрало законної сили 13 липня 2018 року, стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з січня 2010 року по квітень 2015 року у розмірі 28755,00 грн. Вирішено питання судових витрат. 05 грудня 2018 року рішенням цього ж суду у справі № 464/5285/15-ц позов [PERSON] до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати задоволено повністю. Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] компенсацію втрати частини основної заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 30764,51 грн. Вирішено питання судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з ст. 117 цього Кодексу в разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Повертаючись до матеріалів справи суд відмічає, що рішення суду в подальшому було виконано 01.08.2019. Така обставина приймається судом до уваги, адже визнається сторонами. Питання, пов`язані зі здійсненням виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, регулюються\~КЗпП України\~та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Відповідно до проведеного стороною позивача розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період затримки розрахунку з 01 листопада 2017 року по 31 липня 2019 року включно заборгованість становить у розмірі 68926,47 грн = 3309 (робочих годин за весь час затримки розрахунку) х 20,83 грн (середньогодинна заробітна плата). Відповідний розрахунок суд приймає до уваги, адже проведений у відповідності до вимог чинного законодавства з цього питання, заперечень із сторони відповідача щодо невірного проведення розрахунку не подано. Попри те, суд приймає до уваги аргументи сторони відповідача щодо застосування принципу співмірності до спірних правовідносин щодо визначення розміру середнього заробітку за час невиплати заробітної плати. Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного суду України від 27 квітня 2016 року № 6-113цс-16 при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.\~ Повертаючись до\~справи суд\~вважає за\~можливе застосувати\~принципи справедливості\~та співмірності\~у спірних\~правовідносинах,\~враховуючи наведені\~обставини судом\~касаційної інстанції\~та наявність\~таких у\~даній справі,\~ а\~відтак,\~суд визначає\~розмір середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні \~за період\~з 01\~грудня 2017\~року по\~31\~липня 2019\~року в\~сумі 34464,73\~грн. Отже, враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, що оскільки відповідачем не було вжито жодних заходів щодо усунення порушень вимог чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні знайшли своє підтвердження, а відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути такий з урахуванням встановлених обставин за період з 01 грудня 2017 року по 31 липня 2019 року в сумі 34464,73 грн, а позов задовольнити частково. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу суд прийшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду із позовом сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 384,20 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 137 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи убачається, що між адвокатом Богдановим О.В. та позивачем [PERSON] 14 серпня 2019 року укладено договір про надання правової допомоги у межах цієї справи. \~ \~ \~ \~Із матеріалів справи встановлено, що позивач у позовній заяві просить здійснити розподіл судових витрат та надає попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Згідно з акту виконаних робіт з надання правової допомоги у справі № 464/4460/19 підтверджено виконання робіт за період з 14.08.2019 по 10.10.2019 у розмірі 3000,00 грн. та відповідні витрати підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера № 6 від 10.10.2019. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Outcome: partial