Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначив, що йому, на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 02.01.2002 року. В будинку проживає його мати [PERSON] , [INFO] та сестра [PERSON] , [INFO] . Його мати 08.09.2006 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] . В шлюбі відповідач взяв прізвище « [PERSON] » та 28.03.2007 року зареєструвався як член сім`ї за даною адресою. З 09.12.2017 року шлюбні відносини між його матір`ю та відповідачем припинились, останній забрав свої речі та висилився з будинку. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.04.2018 року вони були розлучені, відповідач попросив відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Рішення набрало законної сили 18.05.2018 року. Відповідач не заявляв про майнові права, обіцяв знятись з реєстрації, але на даний час не знявся, про що свідчить довідка з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 16.10.2019 року. В будинку не з`являється, місце його проживання на даний час не відоме. Зазначив, що він, як власник будинку, несе відповідальність та сумлінно виконує обов`язки власника, зокрема утримує будинок в належному стані, сплачує обов`язкові платежі. Вказав, що відповідач є лише зареєстрованим у квартирі, але фактично не мешкає з грудня 2017 року. З того часу ніяких спроб поновити користування будинком не робив, а він ніяких перешкод для користування вказаним будинком не чинив. На підставі викладеного просив суд задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою суду від 04 листопада 2019 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року за клопотанням представника позивача суд залишив позовну вимогу про зняття відповідача з реєстраційного обліку без розгляду. Протокольною ухвалою суду від 17 грудня 2019 року суд задовольнив клопотання представника позивача щодо допитів свідків. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином. Його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання відповідача особою, яка втратила право користування житловим приміщенням підтримала, просила суд їх задовольнити, надала пояснення по суті позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був неодноразово повідомлений у встановленому законом порядку по місцю реєстрації, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Представник третьої особи - Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився, був повідомлений про місце і час розгляду справи своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду надали пояснення, в яких просили розглянути справу без їх участі у відповідності до норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування пояснень зазначили, що відносини в сфері реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні врегульовано ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою КМУ від 02.03.2016 року №207, іншими нормативно-правовими актами. Згідно п.26 Правил, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи. Третя особи [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце слухання справи належним чином. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі доказів, які були надані сторонами. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду зазначили, що є сусідками позивача та третьої особи по справі [PERSON] . Підтвердили суду, що дійсно [PERSON] мала за чоловіка [PERSON] і що у 2017 році він пішов з родини і з того часу вони його не бачили. Свідок [PERSON] суду повідомила, що неодноразово була у будинку позивача і може засвідчити, що особистих речей [PERSON] у будинку немає. На питання суду свідки відповіли, що жодних перепон у користування житловим будинком ані позивач ані його мати відповідачу не чинили. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідчення свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Так, у ході судового розгляду було встановлено, що позивач зареєстрований та мешкає у будинку [ADDRESS] , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.01.2002 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. (а.с.13). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04.11.2019 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебували у шлюбі, зареєстрованому 08 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №521 (свідоцтво про шлюб видане повторно серії [NUMBER] від 08 вересня 2006 року). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили (а.с.16-17). Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що реєстрація відповідача порушує його права, створює для нього матеріальні складнощі, бо він змушений переплачувати вартість комунальних послуг, факт реєстрації відповідача у будинку позбавляє його можливості розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного Кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням судом не встановлено. Аналізуючи норми закону та враховуючи, що відповідач тривалий час, а саме з 2017 року за місцем реєстрації не проживає без поважних причин та приймаючи до уваги, що перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилося, останній дійсно добровільно залишив спірне житло, комунальні платежі не сплачував, майно та речі відповідача у будинку відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду. Тобто, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Позивач не вимагає компенсації за понесені ним витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved