Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувсядо суду з позовною заявою до Великобілозерської об`єднаної територіальної громади Великобілозерського району Запорізької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилися земельні ділянки: площею 9,10 га та площею 9,1369 га, які розташовані на території Трудової сільської ради Великобілозерського району Запорізької області. Під час життя [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено 02 жовтня 2009 року нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області за реєстровим номером 4408. Згідно вказаного заповіту, зазначені земельні ділянки померла [PERSON] заповідала позивачу [PERSON] Про існування заповіту та про смерть [PERSON] позивач дізнався лише 13.06.2018 року. В той же день позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою при прийняття спадщини, але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини пропуску встановленого строку для прийняття спадщини. Оскільки позивач проживає в Гуляйпільському районі Запорізької області, а померла [PERSON] проживала в Великолепетиському районі Херсонської області, позивач не міг своєчасно дізнатися про смерть спадкодавця, що на його думку є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визначити йому додатковий строк тривалістю один місяць для подання до Великолепетиської приватної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі (а.с.32). Представник позивача Білова О.А., яка діє на підставі ордеру на надання правової допомоги серії ЗП № 74569 від 21.03.2019 року та договору про надання правової допомоги № 4 від 21.03.2019 року(а.с. 31, 41-46) позовні вимоги також підтримала та просить їх задовольнити. При цьому представник позивача пояснила суду, що позивач не мав реальної змоги звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, оскільки про існування заповіту йому стало відомо лише 13 червня 2018 року, в той час як спадкодавець померла [INFO] . Тобто порушення шестимісячного строку для прийняття спадщини відбулося з поважних причин, тому представник позивача просить суд визнати причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною та визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. Представник відповідача Великобілозерської об`єднаної територіальної громади Великобілозерського району Запорізької області в судове засідання не з`явився, будучи своєчасно належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надавши до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, при цьому зазначивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечує ( а.с.39, 55, 98). Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.06.2018 року Великолепетиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] померла [INFO] в віці 55 років, актовий запис № 121 (а.с. 7). Правова норма ч. 1 ст. 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно заповіту, посвідченого нотаріусом Гуляпільської державної нотаріальної контори Запорізької області 02.10.2009 року та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 4408, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 8). До складу спадщини за вказаним заповітом входить земельна ділянка площею 9,10 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Трудової сільської ради Великобілозерського району Запорізької області та належала під час життя заповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого Великобілозерською районною державною адміністрацією 11.07.2003 року, та земельна ділянка площею 9,1369 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Трудової сільської ради Великобілозерського району Запорізької області та належала під час життя заповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого Великобілозерською районною державною адміністрацією 03.05.2007 року (а.с. 8). Дана обставина також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 52949056 від 13.08.2018 року, із змісту якої вбачається, що вказаний заповіт було внесено в спадковий реєстр за номером 48216824 (а.с. 62). Частиною 1 статті 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вбачається із змісту заяви позивача про прийняття спадщини, після померлої [INFO] [PERSON] він звернувся до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області лише 13.08.2018 року (а.с. 60). Відповідно до довідки Великолепетиської селищної ради Херсонської області № 1200 від 22.02.2019 року, [PERSON] , яка померла [INFO] , на момент смерті проживала одна, та за адресою її проживання разом з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с. 77). Згідно положень статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Строк прийняття спадщини передбачено статтею 1270 ЦК України та становить шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом також встановлено, що постановою приватного нотаріуса Великолепетиського районного нотаріального округу Херсонської області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , з причини порушення строків, встановлених законодавством для прийняття спадщини (а.с. 86-87). В судовому засіданні представник позивача також підтвердила, що позивач та померла [PERSON] не є родичами, між ними відсутні родинні відносини, останній разом зі спадкодавцем на час її смерті не проживав, що зумовило необізнаність позивача про час смерті [PERSON] , а також про існування заповіту. Із змісту інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 52949047 від 13.08.2018 року за параметрами запиту - [PERSON] , яка померла [INFO] , та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52949281 від 13.08.2018 року у Спадковому реєстрі зареєстрована спадкова справа № 62844595, після померлої [INFO] [PERSON] , не вбачається інформація щодо видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 61, 63). Аналізуючи вищевикладене, необхідно констатувати, що спадкоємці, які прийняли спадщину після померлої [INFO] [PERSON] та отримали свідоцтво про право на спадщину відсутні, спадщину відумерлою не визнано. Правовою нормою ч.3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, виходячи із змісту вищевикладеного, необхідно дійти висновку про те, що закон не містить вичерпного переліку обставин, за якими суд може визнати причини пропуску встановленого строку для прийняття спадщини поважними, проте вони повинні бути такими, що унеможливлювали своєчасне подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини. Згідно правової позиції, яка була висловлена Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. У вирішенні питання про поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини з причини необізнаності про наявність заповіту, що було перешкодою для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини, суд вважає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Також, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку про існування підстав для задоволення позову та визначення позивачу додаткового строку достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та

Outcome: approved