Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], в його користь готівкові кошти в розмірі 186 000 (сто вісімдесят шість тисяч) гривень 00 копійок на підставі боргової розписки від 31.10.2016 року; стягнути з [PERSON] на його користь проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3285 (три тисячі двісті вісімдесят пять) гривень 32 копійки; стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. Позивач в судове засідання не зявився. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала суду заяву, в якій просить слухання справи проводити у її відсутності та відсутності її довірителя; позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач не зявився в судове засідання повторно, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Взявши до уваги пояснення позивача, зясувавши обставини по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 31.10.2016 року [PERSON] під розписку позичив у позивача [PERSON] готівкові кошти в розмірі 186 000 (сто вісімдесят шість тисяч) гривень 00 копійок, які зобов'язався повернути до 31.01.2017 року. Факти передачі готівкових коштів та написання розписки відповідачем відбулися в присутності одного свідка [PERSON] (а.с.9). З пояснень позивача вбачається, що в строк, визначений розпискою, відповідач отримані кошти йому не повернув, не зважаючи на його численні звернення. Відповідач станом на момент подання до суду цього позову грошових коштів не повернув, а навпаки, переховується та ухиляється від зустрічі із ним. Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видасться боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, від 02.07.2014 у справі №6-79цс14, яку згідно зі ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України суди мають враховувати при застосування таких норм права. Із наданої суду копії розписки, складеної 31.10.2016 року, вбачається, що відповідач зобовязаний повернути [PERSON] борг в сумі 186 000 (сто вісімдесят шість тисяч) гривень 00 копійок. Крім того, вищезазначена розписка містить в собі відомості щодо строку погашення боргу, а саме, до 31.01.2017 року. Розписка від 31.10.2016 року скріплена підписом відповідача. Розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг, строку повернення боргу. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема, передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25.04.2012 в справі №6-24ц12. Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем. Стаття 1049 ЦК України встановлює обовязок позичальника повернути кошти у встановлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобовязання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобовязання передбачені ст. 611 ЦК України, в якій зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. До того ж, у відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Таким чином, при визначенні розміру процентів за користування чужими коштами необхідно застосовувати за аналогією ст. 1048 ЦК України. Згідно ч. 1 зазначеної статті, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до Постанови Правління Національного Банку України Про регулювання грошово-кредитного ринку № 417 від 15.07.2014 та згідно з даними офіційного Іптернет-представництва Національного банку України розмір облікової ставки у період з 31.01.2017 по 17.03.2017 становив 14 % річних, що складає 0,0384% в день (14 % + 365 днів = 0,0384%). Розмір плати за користування чужими грошовими коштами у період з 31.01.2017 по 17.03.2017 становить: 186 000 х 0,0384% = 71,42 грн. на день. Початок перебігу строку користування чужими грошовими коштами настав з моменту невиконання відповідачем зобовязання щодо їх повернення, тобто з 31.01.2017, тому строк такого користування у період з 31.01.2017 по 17.03.2017 становить 46 днів. Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами у період з 31.012017 рік по 17.03.2017 рік становлять: 71,42 грн./день х 46 днів = 3285,32 гривень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved