Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яким визнати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначив, що заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14.04.2021 року про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за позовом позивача до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , позовні вимоги позивача були повністю задоволені та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - квартирою, яка розташована в [ADDRESS] . Однак при винесенні рішення позовні вимоги позивача щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який є сином [PERSON] та [PERSON] , рішення не ухвалено. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2021 року заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням, призначено до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 09.11.2020 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою звернувся [PERSON] , згідно якої просив визнати [PERSON] зі своїм малолітнім сином [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 14 квітня 2021 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області по вказаній цивільній справі було ухвалене заочне рішення, яким [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 27 грудня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Часів - Ярської державної нотаріальної контори Янюк С.В., зареєстровано за № 2346 та Витягу з Державного реєстру правочинів № 3404489 від 27.12.2006 року, [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до довідки, яка видана начальником відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , - дружина; [PERSON] , [INFO] , - донька; [PERSON] , [INFO] , - зять; [PERSON] , [INFO] , - онук; [PERSON] , [INFO] , - онук (а.с.12). На запит суду щодо реєстрації відповідачів начальником відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради повідомлено, що за даними картотеки відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 2017 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 2017 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 2016 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.37, 38, 39). Згідно акту від 04.11.2020 року складеного комісійно у складі в.о. головного бухгалтера Пархоменко О.О., економіста з бухгалтерського обліку [PERSON] у присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживають за даною адресою з 05.07.2017 року по теперішній час, що підтверджують сусіди (а.с.11). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та її малолітний син - [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не проживають. Як вбачається з листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (від 04.02.2021 року № 2182/401/01-2021) згідно обліків Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] , [INFO] , з приводу вчинення їй перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення її до квартири за адресою: [ADDRESS] , не зверталась(а.с.97). Відповідно до листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (від 04.02.2021 року № 2183/401/01-2021) згідно обліків Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] , [INFO] , з приводу вчинення йому перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення його до квартири за адресою: [ADDRESS] , не звертався (а.с.98). Згідно листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (від 04.02.2021 року № 2184/401/01-2021) згідно обліків Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] , [INFO] , з приводу вчинення йому перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення його до квартири за адресою: [ADDRESS] , не звертався (а.с.99). Як вбачається з листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» Мельникової С.Л. від 12.01.2021 року № 176, [PERSON] , [INFO] , в період з 09.11.2019 року по 09.11.2020 року у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, медична документація в реєстратурі відсутня, на психоневрологічному обліку не перебуває, в архіві документація не перебуває (а.с.65). Згідно листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» Мельникової С.Л. від 12.01.2021 року № 177, [PERSON] , [INFO] , в період з 09.11.2019 року по 09.11.2020 року у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, медична документація в реєстратурі відсутня, на психоневрологічному обліку не перебуває, в архіві документація не перебуває (а.с.63). Відповідно до листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» Мельникової С.Л. від 21.01.2021 року № 178, [PERSON] , [INFO] , в період з 09.11.2019 року по 09.11.2020 року у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, медична документація в реєстратурі відсутня, на психоневрологічному обліку не перебуває, в архіві документація не перебуває (а.с.64). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Згідно висновку органу опіки та піклування Часовоярської міської ради про визнання дитини, [PERSON] , [INFO] , особою, яка втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , орган опіки та піклування Часовоярської міської ради вважає, що житлові права неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не порушуються та не заперечує проти задоволення позовної вимоги щодо визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, яка втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] разом зі своїм малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , не проживають у спірній квартирі, нею не користуються, витрати, пов`язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачують, а тому суд визнає [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved