Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що приблизно в липні 2014 року він познайомився з відповідачкою [PERSON] , і у них склалися дружні стосунки, періодично вони бачились. В грудні 2017 року вона зателефонувала йому та повідомила, що займається бізнесом, і їй потрібні кошти, вона готова платити 5 % в місяць від запозиченої суми коштів. В грудні 2017 року він перший раз здійснив переказ коштів на її картку «АТ КБ «Приватбанк». Відповідачка кожну неділю сплачувала проценти та повертала кредит. В середині грудня 2017 року вона повідомила, що їй потрібна велика сума коштів, він знову здійснив переказ коштів, проценти та займані гроші вона вчасно віддала. В другій половині лютого 2018 року він продав автомобіль, взяв кошти у друзів та передав відповідачці в загальній сумі 200000 доларів США, кошти давав власноруч в доларах та перераховував їх на картку АТ КБ «Приватбанк», яка належала [PERSON] , однак деяка сума коштів перераховувалася на картку АТ КБ «Приватбанк», яка належить її чоловіку [PERSON] . Останні платежі були з 20 по 28 лютого 2018 року в розмірі 300000 гривень, 400000 гривень. На початку березня 2018 року відповідачка перестала виплачувати кошти - тіло і проценти, обіцяла кожен день повернути гроші, однак до теперішнього часу суму боргу не повернула, недивлячись на неодноразові усні звернення до нього з проханням повернути борг. 03 квітня 2018 року відповідачка [PERSON] написала розписку, про те, що вона зобов`язується повернути борг йому в сумі 123060 доларів США та сплатити 320000 гривень нарахованих відсотків за користування коштами до 15 травня 2018 року. На теперішній час борг не сплачений. Просить суд стягнути з відповідачки суму боргу 132693 доларів США, з яких суму боргу 123060 доларів США та відсотки за прострочення боргу станом на 30 грудня 2020 року в розмірі 9633 доларів США, 320000 гривень відсотків нарахованих та визнаних [PERSON] станом на 03 квітня 2018 року, а також суму судового збору. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечав протии ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву від відповідачки до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовпідлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З договору позики, вбачається, що 03 квітня 2018 року відповідачка [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] грошові кошти у сумі 123060доларів США, в строк до 15 травня 2018 року. Крім того, зобов`язалася сплатити 320000 гривень нарахованих відсотків. Однак не зробила цього. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність (оперативневолодіння) другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошт або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціальногозаконодавстваУкраїни. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасовоокупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Відповідно позиції, викладеній в Постанові ВПВС від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16ц, відступаючи відраніше існуючої практики, Верховний Суд зазначає, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем [PERSON] 3 % річних складає 9633доларів США, а саме: 123060 доларів США х 225 днів х 3:100:365= 9633 доларів США. Вказаний розрахунок, відповідає вимогам чинного законодавства, проведений вірно із урахуванням відповідних офіційного курсу НБУ. Також підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача 320000 гривень відсотки нараховані та визнані [PERSON] . Отже, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу та трьох відсотків річних знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов слід задовольнити. Вирішуючи позов в частині розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно із п.п. 1 п. 1 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, що подається фізичною особою, встановлюється у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Таким чином, з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] судовий збір у сумі 10510 грн., сплачений ним при подачі позовної заяви до суду, що підтверджується квитанцією.

Outcome: approved