Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Маріупольської міської ради з позовом про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог посилився на те, що 19 лютого 2014 року померла [PERSON], яка на день смерті постійно проживала за адресою: [INFO]. На день її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS], яке належало померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.07.2001 року, виданого Маріупольським управлінням міськмайна № 21286. 3/4 частини вказаної квартири належить на праві власності позивачу, його дружині та сину в рівних частках. Згідно даних БТІ м.Маріуполя від 12.01.2015 року право власності на зазначену квартиру не зареєстровано. Оригінал правовстановлюючого документа було втрачено. 30.04.2015 року позивачем був отриманий дублікат свідоцтва про право власності на квартиру. Проте на теперішній час зареєструвати такий дублікат немає можливості у звязку зі смертю одного з власників, про що було видана відмова відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно від 08.12.2015 року за № 1785/4.6-15. Позивач є спадкоємцем за заповітом, який було складено померлою на його імя та зареєстровано приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 2616. У звязку з відсутністю реєстрації правовстановлюючого документа позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину 21.12.2015 року. Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 19.02.2014 року, на 1/4 частину квартиру № 36, загальною площею 63,3 кв.м., жилою площею 44,9 кв.м., в будинку № 66 по проспекту Маршала Жукова в м.Маріуполі Донецької області. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19 лютого 2014 року померла [PERSON], про що 20 лютого 2014 року виконкомом Самійлівської сільської ради Новоазовського району Донецької області зроблений актовий запис №2 та видане свідоцтво про смерть серії І-НО №754774 (а.с.5). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 02 грудня 2014 року встановлено факт сумісного проживання [PERSON], [INFO], разом з бабусею [PERSON], померлою 19 лютого 2014 року, за адресою: [ADDRESS], по день смерті останньої (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сімї, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.07.2001 року, зареєстрованого за номером 21286 (а.с.9). Зазначене свідоцтво не зареєстровано в МКП «Маріупольське БТІ», що підтверджено листом МКП «Маріупольське БТІ» від 12.01.2015 року (а.с.10). Таким чином суд приходить до висновку, що на момент смерті [PERSON] їй належала 1/4 частина квартири [ADDRESS], право власності на яку не було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На теперішній час зареєструвати право власності [PERSON] на 1/4 частину квартири у встановленому законом порядку не можливо, оскільки у відповідності з ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 02.11.2000 року за реєстровим №2616, відповідно до якого заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.7). Згідно наданих Четвертою Маріупольскою державною нотаріальною конторою відомостей після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 468/2014 на підставі поданої спадкоємцем [PERSON] заяви про прийняття спадщини. Проте останньому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартиру було відмовлено через відсутність державної реєстрації права власності правовстановлюючого документа, а саме: свідоцтва про право власності на житло, про що державним нотаріусом була винесена відповідна постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.14). Відповідно .п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст.321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Осіб, які б мали право на обов'язкову долю у спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК Україні, судом не встановлено. Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05. 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням керівних роз'яснень Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, вищевикладеного, та з урахуванням того, що позивач звернувся в установленому порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, в матеріалах справи маються усі правовстановлюючі документи на спадкову квартиру, суд приходить до висновку, що за позивачем може бути визнано право власності на 1/4 частину квартиру № 36, загальною площею 63,3 кв.м., жилою площею 44,9 кв.м., в будинку № 66 по проспекту Маршала Жукова в м.Маріуполі Донецької області в порядку спадкування за заповітом, внаслідок чого задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Outcome: approved