Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 16.05.2012 р. його було прийнято до ТОВ «Східна вугільна компанія» в якості машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею. Восени 2013 року на підприємстві почалась затримка виплати заробітної плати. Хоча роботодавець запевняв працівників, що все налагодиться, ситуація кращою не становилася. 28.01.2014 р. позивача було звільнено з підприємства, у зв'язку зі скороченням штату та численності працівників. До теперішнього часу відповідач не здійснив повного розрахунку з позивачем, мотивуючи відсутністю коштів на рахунках підприємства. Позивач зазначає, що відсутність коштів не виключає відповідальності роботодавця. Затримка розрахунку приводить до тяжкого фінансового становища родини позивача, який вимушений брати кошти в борг у знайомих та друзів. В результаті відсутності своєчасного розрахунку при звільненні, та вимушених дій щодо звернення для захисту його прав та інтересів, у [PERSON] зіпсувались стосунки в сім'ї, оскільки, практично кожен день, мають місце сварки та докори з приводу того, що він обрав для працевлаштування саме роботу у відповідача. Позивач вважає, що йому була заподіяна моральна шкода, розмір якої він оцінює у 3000 грн. Посилаючись на ст. 116, 237-1 КЗпП України та п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 4, позивач, згідно уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток в сумі, яка виникла на день постановлення рішення, моральну шкоду в розмірі 3000 грн., а також сплачений судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Представник відповідача у призначені судові засідання не з'явився, про дати та час слухання справи був належним чином повідомлений, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, що є в матеріалах справи, у зв'язку з чим, суд вважає неявку відповідача неповажною. Згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно п. 8 Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до приписів ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що 21.05.2012 р. [PERSON] було прийнято в якості машиніста 3 розряду з повним робочим днем під землею до товариства з обмеженою відповідальністю «Східна вугільна компанія», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 6-8). Позивача було звільнено 28.01.2014 р. у зв'язку зі скороченням штату чисельності робітників згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України. Згідно довідки від 21.03.2014 р., виданої ТОВ «Східна вугільна компанія» (а.с. 10), заборгованість підприємства перед [PERSON] станом на 20.03.2014 р. складає 10262,91 грн. Відповідно довідки від 21.03.2014 р., виданої ТОВ «Східна вугільна компанія» (а.с. 9), середньоденний заробіток для розрахунку компенсації за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] склав 165,76 грн. Вересень - 2049,19 грн. за 10 відпрацьованих днів. Жовтень - 3089,38 грн. за 21 відпрацьований день. Листопад та грудень позивач не працював (знаходився у простої). З матеріалів справи вбачається, що суми, які підлягали сплаті позивачу під час його звільнення з ТОВ «Східна вугільна компанія», до теперішнього часу не виплачені, у зв'язку з чим, за позивачем виникло право вимоги стосовно стягнення на його користь середнього заробітку за весь час зазначеної затримки. Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунків по заробітній платі, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд визначає його шляхом помноження середньоденного заробітку позивача на кількість днів затримки виплати належних сум позивачу. Середньоденний заробіток позивача визначається із розрахунку шляхом ділення загальної суми, нарахованої заробітної плати, за два останні фактично відпрацьовані місяці позивача, що передували його звільненню, на кількість відпрацьованих днів протягом цих місяців: 2049,19 грн. (нарахована сума заробітку за вересень 2013 року) + 3089,38 грн. (нарахована сума заробітку за жовтень 2013 року) = 5138,57 грн. (загальна нарахована сума заробітку за останні два фактично відпрацьованих місяця) : 31 дні (кількість відпрацьованих днів протягом останніх двох місяців з урахуванням п'ятиденної робочої неділі) = 165,76 грн. (середньоденний заробіток). Середній заробіток позивача за час затримки розрахунків по заробітній платі при звільненні становить 12929,28 грн. (78 днів (кількість днів з моменту звільнення позивача до ухвалення судового рішення) х 165,76 грн. (середньоденний заробіток позивача) = 12929,28 грн.). Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Позивач мотивує моральні страждання змушенністю брати кошти у борг та виникненням конфліктів у родині, але будь-яких доказів на підтвердження даних обставин суду не надано. З досліджених судом матеріалів справи, не знайшло свого підтвердження те, що позивач та його родина зазнали душевних страждань, що позивач втратив нормальні життєві зв'язки та має місце необхідність докладати позивачем додаткові зусилля для організації свого життя. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2, 3 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли та якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. в дохід держави.

Outcome: partial