Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу з позовом до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строку її виплати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у своїй позовній заяві суду зазначив, що він працював у Публічному акціонерному товаристві «ЄВРАЗ Суха Балка» в шахті «Фрунзе» та «Ювілейний» у період з 03 вересня 1985 року по 24 травня 2007 року по професії - підземним механіком, підземним електрослюсарем з ремонту устаткування, підземним гірничим робітником, підземним крипільщиком. Він був звільнений з Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» у зв'язку з виходом на пенсію і йому з вини відповідача не в повному обсязі були виплачені всі суми заробітної плати за час щорічних відпусток. Звернувшись до відповідача в 2012 році із заявою, про виплату недоплаченої заробітної плати, за час щорічних відпусток за минулі роки, відповідач донарахував йому заробітну плату за час щорічних відпусток за період з 1998 року по 2007 рік в розмірі 3367 гривень 66 копійок та виплатив йому 21 березня 2012 року з урахуванням утримання податку з доходу фізичних осіб в розмірі 2862 гривні 51 копійку. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. У зв'язку з чим відповідач зобов'язаний був виплачувати йому заробітну плату перед відпусткою, але порушуючи законодавство виплатив лише в квітні 2012 року. Таким чином із несвоєчасною виплатою заробітної плати, за час щорічних відпусток, та відповідно до законодавства України відповідач зобов'язаний виплатити йому компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строків її виплати в сумі 3898 гривень 74 копійки, згідно доданого до справи розрахунку. Бездіяльність Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» щодо несвоєчасних нарахувань і виплат йому заробітної плати за час відпусток порушила його законні права на своєчасне отримання заробітної плати, це спричинило і спричиняє йому моральні страждання та переживання. Недоплачена заробітна плата повинна була бути виплачена йому перед відпустками, він міг би її використати на свій відпочинок, на лікування, на харчування, але цього не міг зробити і з кожним роком стан його здоров'я погіршувався і йому встановлено професійне захворювання. Неналежною виплатою заробітної плати (відпускних) порушений його спосіб життя, він змушений був докладати багато зусиль для організації свого життя. Спричинену моральну шкоду він оцінює в розмірі 10000 гривень 00 копійок. Визначаючи розмір спричиненої йому моральної шкоди він виходить із того, що вказана сума компенсує перенесені їм моральні страждання та переживання, дасть можливість пройти курс лікування які він не пройшов, що в свою чергу покращить його стан здоров'я. Тому він просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строку її виплати у розмірі 3898 гривень 74 копійки та моральну шкоду у 10000 гривень 00 копійок. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на зазначені вище факти. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду зазначив що, 21 березня 2012 року позивач отримав кошти у розмірі 3367 гривень 66 копійок, у якості недоплаченої заробітної плати за час відпусток за період з 1995 року по 2007 рік, що підтверджується свідченням самого позивача. В даному випадку порушення строків виплати заробітної плати не було. Заробітна плата Позивачеві за час відпусток виплачувалася у строки передбачені законодавством та колективним договором, що не оспорюється Позивачем. Існує лише факт того, що підприємством було порушено порядок визначення середнього заробітку передбачений п. 10 ПКМУ №100, для оплати часу відпусток, а не порушено строки виплати нарахованої заробітної плати. Спірні суми заробітної плати за час відпусток Позивачеві не були нараховані взагалі, тобто наступна умова виплати компенсації «нарахування але невиплата громадянину належних йому доходів (заробітної плати)» також не виконується. Оскільки, Позивачем заявлено вимогу нарахування компенсації щодо оспорюваної суми заробітної плати за час відпусток, а не нарахованої, то вона задоволенню не підлягає. В даному випадку грошові доходи, які є предметом спору, не були нараховані взагалі, а припущенням є те, що вони мали б бути нараховані при надані кожної відпустки. Також представник відповідача вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди не може бути задоволена, виходячи з наступного. Згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Тому на її думку під моральною шкодою, відповідно до чинного законодавства, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно абзацу 1 пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, зокрема, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, позивач в обґрунтуванні факту завдання йому моральної шкоди вказує: «Незаконними діями відповідач - невиплатою заробітної плати на протязі декількох років спричинив мені моральну шкоду. Вказане спричинило і спричиняє мені моральні страждання та переживання.» При цьому, позивач не наводить жодних належних та допустимих доказів щодо дійсності завдання йому моральної шкоди. Відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, позивач зобов'язаний вказати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для встановлення факту спричинення йому моральної шкоди. Тому на підставі викладеного вона просить суд в задоволені позовних вимог позивача, щодо стягнення на його користь компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строку її виплати та відшкодування моральної шкоди відмовити повністю. Судом в судовому засіданні встановлено що, позивач працював на підприємстві відповідача у період з 03 вересня 1985 року по 24 травня 2007 року по професії - підземним механіком, підземним електрослюсарем з ремонту устаткування, підземним гірничим робітником, підземним крипільщиком. 21 березня 2012 року відповідачем в результаті перерахунку [PERSON] було нараховано 3367 гривень 66 копійок. З урахуванням утримань з цієї суми податку з доходів фізичних осіб йому фактично виплачено 2862 гривні 51 копійка. Позивач звільнився з підприємства відповідача і йому з вини відповідача не в повному обсязі були виплачені всі суми заробітної плати за час щорічних відпусток з 03 вересня 1985 року по 24 травня 2007 року. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп2013, в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рп2013, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строку їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-111 передбачено, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадках порушення встановлених строків їх виплати. Компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням терміну її виплати» №1427 від 20 грудня 1997 року встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток». Згідно до п. 3 вказаної постанови «Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін. Згідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», передбачена компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Також суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, але сума, яку він вимагає до відшкодування є на думку суду завищеною, у повному обсязі не обґрунтованою та не доведеною. Тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши з Публічного акціонерного товариства «ЕВРАЗ Суха Балка» на користь позивача в справі у відшкодування йому моральної шкоди, - 5000 гривень 00 копійок. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави сума судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial