Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з даним позовом до відповідача та третіх осіб про визнання заповіту недійсним та визнання недійсним і скасування свідоцтв про право на спадщину, покликаючись на те, що 01.02.2012р. померла його мама, [PERSON], яка проживала в [INFO] по вул.Ліскова (раніше Цвіткова). На момент смерті мами спадкоємцем першої черги був тільки він її син. Крім позивача у батьків було ще двоє дітей: син [PERSON], який помер у 2002 році та сестра [PERSON], яка померла у 2009 році. Станом на 16.04.1991р. будинковолодіння за вищевказаною адресою, де проживали батьки, належало колгоспному двору, членами якого були батько (голова колгоспного двору) та мати, що стверджується довідкою Скоморохівської сільської ради №231 від 24.10.2012р. Після смерті мами, у встановлений законом шестимісячний строк позивач, 30.03.2012р., звернувся в [PERSON] державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після її смерті. Зазначає, що майно після смерті мами він мав успадкувати як по закону так і по заповіту від 16.03.2009р. Однак, в процесі названих подій виявився заповіт від імені матері, датований 31.01.2012р., тобто за день до її смерті, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] поза приміщенням нотаріальної контори, а саме вдома, у будинку за місцем проживання мами позивача в с.Скоморохи, Сокальського району. Таким чином, у звязку із складанням цього заповіту припинилась дія попереднього заповіту від 16.03.2009р., складеного в його користь. У такому випадку, як непрацездатна дитина спадкодавця, позивач має право лише на обовязкову частку (ст.1241 ЦК України), тобто на значно меншу частку на яку він міг претендувати у випадку спадкування за законом чи за заповітом. Вказує, що цей заповіт підлягає визнанню недійсним, оскільки заповіт посвідчувався за місцем проживання мами позивача в с.Скоморохи, так як стан здоров»я заповідача був вкрай важким. У звязку з чим приватний нотаріус [PERSON] і була доставлена відповідачкою (онукою [PERSON]С.) додому за місцем проживання спадкодавця в с.Скоморохи. Згідно ч.2 ст.41 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з»явитися в зазначене приміщення, а також коли цього вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Посвідчення заповіту вдома, за місцем проживання [PERSON] могло відбутись тому, що вона не могла прибути в приміщення нотаріальної контори, оскільки з інших причин посвідчувати заповіт поза місцем нотаріальної контори не буває, відповідно мама позивача не могла прибути на робоче місце нотаріуса у звязку із поганим здоров»ям, а тому лише по цій причині посвідчення заповіту відбулось вдома. Стан здоров»я не надавав мамі позивача можливості не тільки прибути в приміщення нотаріальної контори, але й самостійно прочитати складений заповіт і підписати його вдома, через що до процедури складання і підписання заповіту були залучені свідки ([PERSON], [PERSON]) та особа яка підписала заповіт замість мами їх родичка [PERSON], що в принципі допускається, але при дотриманні законодавчо передбачених норм (ст.ст.207, 1247, 1248, 1253 ЦК України). Це при тому і у звязку з тим, що через поганий стан здоров»я його мама не могла розуміти в цей момент значення своїх дій та керувати ними. Відповідно, вільного волевиявлення на укладення такого одностороннього правочину в неї не було і не могло бути. У звязку з цим і не могли бути дотримані вимоги щодо форми та посвідчення заповіту, що згідно ст.1257 ЦК України свідчать про його нікчемність . Незважаючи на такий стан здоров»я мами позивача, який не дозволяв їй самостійно прочитати текст заповіту, в порушення вимог ст.ст.1248. 1253 ЦК України, п.15.8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, цей заповіт, що був підготовлений нотаріусом заздалегідь, свідками, які були по-суті для цього і доставлені, вголос його мамі не зачитувався, що є ознакою нікчемності, через порушення встановлених вимог, щодо його посвідчення (ст.1257 ЦК України). Заповіт був підписаний замість мами позивачки їх родичкою [PERSON] Виходячи із змісту ст.ст.1000, 1003 ЦК України особа, яка підписує заповіт замість заповідача повинна встановити його дійсну волю на складання саме такого заповіту, який підписується, тому що в такій ситуації вона діє за дорученням заповідача, а доручення вимагає вчинення від імені іншої сторони конкретно визначених дій і відповідно до даного доручення. Тобто, [PERSON] повинна була переконатись в тому, що у заповіті викладена дійсна воля [PERSON] Зазначає, що цього дотримано не було, що в черговий раз вказує на порушення порядку посвідчення заповіту, а відтак на його нікчемність. Також, вказує, що в нотаріальній конторі він надіявся отримати у спадщину разом з іншим майном належне будинковолодіння за місцем проживання мами у с.Скоморохи по вул.Лісковій, 17, Сокальського району, оскільки це будинковолодіння було колгоспним двором і належало мамі та батькові, який помер 01.01.1994р. на праві спільної власності членам колгоспного двору. Проте в процесі прийняття спадщини після смерті мами встановив, що 28.12.1993р., тобто за 2 дні до смерті батька, який помер 01.01.1994р. секретарем Скоморохівської сільської ради [PERSON] був посвідчений заповіт, відповідно до якого батько усе майно, що йому належить заповів мамі відповідачки [PERSON], яка працювала бухгалтером у цій же сільській раді. [PERSON] не проживала разом з батьками, а відтак не прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, як і не подавала в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини за законом. Згодом, майже через 10 років після смерті батька 13.02.2003р. [PERSON] державною нотаріальною конторою [PERSON] на підставі вищевказаного заповіту було видано свідоцтво про право на спадщину житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Лісковій, 17 в с.Скоморохи Сокальського району. Відповідно до цього заповіту та свідоцтва [PERSON] після смерті батька набула у власність не тільки 1/2 частку будинковолодіння, яке йому належало як члену колгоспного двору, а це будинковолодіння в цілому, в тому числі і частку, яка належала мамі, хоч ця частка і не входила в обсяг спадкового майна батька. Після смерті [PERSON] це будинковолодіння перейшло в порядку спадкування по закону після її смерті до дочки відповідачки [PERSON], якій 06.05.2010р. [PERSON] державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину. Зазначає, що із тексту заповіту вбачається, що його нібито посвідчено 28.12.1993р. секретарем Скоморохівської сільської ради [PERSON] в приміщення сільської ради. Однак, згідно виписки з історії хвороби №1086 батько позивача з 20.12.1993р. по 30.12.1993р., тобто в день посвідчення заповіту, знаходився на стаціонарному лікуванні в [PERSON] ЦРЛ, де 21.12.193р. йому було проведено операцію дренування черевної порожнини та ліквідації шлункової грижі, тому жодного заповіту 28.12.1993р. в приміщенні сільської ради укласти не міг. Просить суд визнати недійсним заповіт від імені [PERSON], яка померла 01.02.2012 року, який посвідчений 31.01.2012 року приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у відповідному реєстрі; визнати недійсним заповіт від імені [PERSON], який помер 01.01.1994 року та який посвідчений 28.12.1993 року секретарем Скоморохівської сільської ради Сокальського району [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №19; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину видане [PERSON] державною нотаріальною конторою [PERSON] 13.02.2013 року та зареєстроване в реєстрі за №1-3770; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], видане [PERSON] 06.05.2010 року та зареєстровано в реєстрі за №1-531. 14.08.2015 року позивач [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій крім первинних позовних вимог просить скасувати державну реєстрацію прав власності на спірне будинковолодіння по вул.Ліскова, 17 в с.Скоморохи Сокальського району за [PERSON] та [PERSON] згідно з вказаним раніше свідоцтвом про право на спадщину, які підлягають визнанню недійсним та скасуванню; скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок №17 по вул. Ліскова в с.Скоморохи Сокальського району за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.02.2003 року, яке видано [PERSON] державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за №1-377; скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок №17 по вул.Лісова в с.Скоморохи Сокальського району за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2010 року яке видане [PERSON] державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за №1-531. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні збільшенні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач, [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні висловила думку, що позов не підлягає до задоволення, додатково пояснила, що до неї приїхали і сказали, що баба, [PERSON], хоче написати заповіт. Коли приїхала перший раз, встановила особу, прокунсультувала і поїхала, сумнівів щодо психічного стану не було, це була хвороба рук. Баба була при свідомості, розуміла, що нотаріус прийшов. Коли їхала вдруге в день укладання заповіту, ще раз поспілкувалася з заповідачкою чи вона не передумала. Заповідачка сама не підписала, бо в неї щось було з руками (поліартрит). В час складання заповіту, заповідачка лежала, потім сіла на ліжку. Вона питала заповідачку про її відношення до заповіту, чи дає вона згоду, щоб за неї підписувалась інша особа, чи вона не заперечує заповіт. Вона розуміла, що [PERSON] сама не підпише, тому запросили свідків. [PERSON] заповіту не читала, заповіт посвідчували в кінці робочого дня. В 19.22 год. заповіт реєстрували в нотаріальній конторі. Представник третьої особи [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.02.2003 року, яке видано [PERSON] державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за №1-377, були дотримані всі вимоги закону. Представник третьої особи Скоморохівської сільської ради Сокальскього району [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що не пам»ятає достеменно при яких обставинах посвідчувався заповіт від імені [PERSON], який помер 01.01.1994 року. Третя особа [PERSON]-М.С. та його законний представник [PERSON] в судове засідання не прибули. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що не пригадує точно в який це було день, однак ввечері батько [PERSON] покликав її до них додому. Коли вона прийшла, там була нотаріус, складала заповіт. Нотаріус зачитала заповіт у голос та спитала чи [PERSON] згідна на що остання сказала, що згідна. Вона, також перечитувала заповіт і підписала його. Всі свідки перечитували та підписували заповіт по черзі. [PERSON] сказала, що згідна з усім як написано в заповіті. [PERSON] сиділа на ліжку, впізнала її, всіх присутніх впізнала, не марила, була в свідомості, говорила нормально. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона була свідком під час посвідчення заповіту [PERSON] Всі по порядку зачитували заповіт. Перша зачитувала нотаріус, потім по порядку підписували заповіт. [PERSON] не підписувала заповіт через свої фізичні вади. Тиску на заповідачку ніхто не чинив, заповіт був посвідчений з її волі та розпорядження. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона за фахом акушер. До обіду 31.01.2012 року вона була у [PERSON], де надавала їй допомогу з приводу серцевого приступу. Цього ж дня біля 18.00-19.00год. її привезли до будинку [PERSON], щоб підписати заповіт. Заслухавши пояснення учасників, покази свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Як убачається із свідоцтва про смерть серія 1-СГ №274264 [PERSON] померла - 01.02.2012 року. Із дослідженого в судовому засіданні заповіту від 31.01.2012р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №317 встановлено, що [PERSON], [INFO], яка проживає в [INFO], на випадок своєї смерті зробила розпорядження: усе своє майно, де б воно не було і з чого би не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі грошові вклади, заповіла [PERSON], 24.09.1982р.н. Оскільки [PERSON], у звязку з хворобою рук (поліартрит) не могла власноручно підписати заповіт, на її прохання, за її дорученням і в її присутності, текст заповіту, згідно ст.207 ЦК України підписано на дому за адресою: с.Скоморохи Сокальського району Львівської області гр.[PERSON] Заповіт посвідчено в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] У звязку з тим, що [PERSON] мала хворобу рук (поліартрит) та похилим віком не могла особисто прочитати текст уголос, за її дорученням, в її та нотаріуса присутності текст заповіту до підписання [PERSON] уголос зачитаний запрошеними свідками [PERSON] та [PERSON] Заповіт записаний нотаріусом, зі слів [PERSON] У звязку з хворобою рук (поліартрит) [PERSON] за її дорученням та в її і нотаріуса присутності текст заповіту підписано [PERSON] на дому за адресою: с.Скоморохи, вул.Ліскова, буд.17 Сокальського району Львівської області. Особу заповідача та свідків встановлено, дієздатність їх перевірено. Особу [PERSON], яка підписала заповіт, у присутності нотаріуса, встановлено, справжність її підпису та дієздатність перевірено. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною, сторонами вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ст.203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Частиною 4 статті 207 ЦК України встановлено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Згідно ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. У відповідності до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, з зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними в статтях 1251-1252 цього Кодексу. Ст.1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам причитати заповіт, посвідчення заповіту має відбутися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Крім цього, відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнано судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. П.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Згідно акта судово-психіатричної експертизи №485 від 09.07.2014 р. у звязку з недостатністю даних про психічний стан [PERSON] у період укладення заповіту 31.01.2012р. відповісти на запитання викладені в ухвалі від 16.04.2014р. не виявилось можливим. Покликання позивача на те, що [PERSON] в момент укладення заповіту 31.01.2012р. не усвідомлювала значення своїх дій через стан здоров»я не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. Таким чином суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним заповіту від імені [PERSON], яка померла 01.02.2012р., посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у відповідному реєстрі слід відмовити. Крім цього, як убачається із свідоцтва про смерть серія І-СГ №274264 [PERSON] помер - 01.01.1994 року. Із дослідженого в судовому засіданні заповіту від 28.12.1993р., посвідченого секретарем Скоморохівської сільської ради [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №19 встановлено, що [PERSON], який проживає в [INFO], на випадок своєї смерті зробив розпорядження: усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів у власність своїй дочці [PERSON]. Заповіт підписано власноручно [PERSON] в присутності секретаря Скоморохівської сільської ради. Разом з цим, відповідно до ст.44 ЦК України (в редакції 1963р.) повинні укладатись у письмовій формі: 1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР; 2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; 3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Згідно ст.47 ЦК України (в редакції 1963р.) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. У відповідності до ст.541 ЦК України (в редакції 1963р.) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Покликання позивача на те, що [PERSON] не підписував заповіту від 28.12.1993р. посвідченого секретарем Скоморохівської сільської ради підтверджені в судовому засіданні. Зокрема висновком №1009 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підпису від 24.04.2015р., встановлено, що підписи (рукописний текст прізвища) від імені [PERSON], які розташовані в двох оригінальних примірниках заповіту датованого 28 грудня 1993 року, виконані однією особою, проте не гр.[PERSON] і не гр.[PERSON], а іншою особою, без характерної зміни ознак власного почерку шляхом наслідування (імітації) почерку іншої особи. Визначити особою якої статі та до якої групи за віком належить виконавець не виявляється можливим. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним заповіту від імені [PERSON], який помер 01.01.1994р. та який посвідчений 28.12.1993р. секретарем Скоморохівської сільської ради Сокальського району [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №19 підлягає до задоволення. Також, частиною 2 статті 545 ЦК України (в редакції 1963р.) встановлено, що якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] від 13.02.2003р. встановлено, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], який помер 01.01.1994р. є його дочка [PERSON] Спадщина складається з житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в с.Скоморохи, вул.Ліскова, 17 Сокальського району Львівської області, що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на будівлі, виданого виконкомом Скоморохівської сільської ради 30.01.2003р. та зареєстрованого в ДКП Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації 30.01.2003р. за №128. Як установлено із свідоцтва про смерть серія І-СГ №176345 - [PERSON] померла 15.08.2009р. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] від 06.05.2009р. встановлено, що спадкоємцем майна [PERSON], яка померла 15.08.2009р. є її дочка [PERSON] Спадщина складається з житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в с.Скоморохи, вул.Ліскова, 17 Сокальського району Львівської області, що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого [PERSON] державною нотаріальною конторою 13.02.2003р. за реєстровим №1-377 та зареєстрованого в ДКП Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації 25.03.2003р. за №128 (реєстраційний номер 442026). Отже, позовні вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, видане [PERSON] державною нотаріальною конторою [PERSON] 13.02.2003р. та зареєстроване в реєстрі за №1-3770 і визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] видане [PERSON] 06.05.2010р. та зареєстроване в реєстрі за №1-531, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок №17 по вул. Ліскова в с.Скоморохи Сокальського району за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.02.2003 року, яке видано [PERSON] державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за №1-377- також підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином суд дійшов до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 3700 (три тисячі сімсот) грн. 00.коп за проведення криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підпису та 95 (девяносто п»ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Outcome: partial