Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення заробітної плати, належних сум у зв`язку зі звільненням, середнього заробітку за невиплачену в строк заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом № ЗАлК-19-П028/02а від 04.03.2019 року позивач був звільнений з посади директора з захисту ресурсів, дирекції з захисту ресурсів на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. Посилаючись на те, що в день звільнення підприємство не виконало вимоги ст. 116 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача: заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2018 по березень 2019 року у загальному розмірі 45 819,42 грн. за вирахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів; компенсацію за невикористані дні відпустки у загальному розмірі 22 703,69 грн. в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі, що становлять 4427,22 грн., вихідну допомогу у розмірі 107 962,50 грн., в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі, що становлять 21 052,69 грн., середній заробіток за час затримки виплати належних позивачу виплат з дати звільнення по день підготовки позову (09.04.2019 року) у розмірі 42 131,71 грн., в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі, що становлять 8 215,69 грн., судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до письмових заперечень відповідача викладених у його відзиві на позовну заяву, відповідач просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову, посилаючись на те, що розрахунок компенсації за невикористані дні відпустки частково виконано невірно, оскільки загальна сума компенсації складає 12 190,65 грн. Щодо стягнення вихідної допомоги в порядку ст. 44 КЗоТ, в цій частині будь яких вимог про виплату вказаної суми до підприємства не надходило. Щодо стягнення суми заборгованості по заробітній платі, в цій частині відповідач частково погоджується. Крім того, щодо стягнення середньої заробітної плати з дня звільнення по день фактичного розрахунку, відповідач зазначив, що накладення арешту на грошові кошти підприємства робить неможливим проведення розрахунків підприємства з працівниками по заробітній платі, а також проведення розрахунків зі звільненими працівниками. 14.04.2020 року від відповідача надійшли пояснення, згідно до яких АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» було виплачено позивачу в рахунок заробітної плати за грудень 2018 року та за лютий 2019 року - 4963,17 грн., а саме: 24.05.2019 - 1000 грн., 31.07.2019 - 400 грн., 29.08.2019 - 400 грн., 13.11.2019 - 2763,17 грн. та в рахунок заробітної плати за лютий 2019, а саме: 13.12.2019 - 400 грн. 21.04.2020 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач прохав стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2018 по березень 2019 року у загальному розмірі 40 856,51 грн. за вирахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів, компенсацію за невикористані дні відпустки у загальному розмірі 22 703,69 грн., в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі, що становлять 4427,22 грн., вихідну допомогу у розмірі 107 962,50 грн., в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі, що становлять 21 052,69грн., середній заробіток за час затримки виплати належних виплат з дати звільнення по 21.04.2020 року у розмірі 496 803,67 грн., в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі, що становлять 96 876,72 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги у розмірі 2795,87 грн. без вирахування податків, зборів та загальнообов`язкових платежів; судові витрати що складаються з судового збору у розмірі 1152,60 грн. та витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 24.04.2019 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 07.06.2019 року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову залишено без задоволення. Ухвалою суду від 16.09.2019 року провадження по справі зупинено до набрання законної сили рішення суду по цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про скасування наказу про скасування наказів на преміювання. Ухвалою суду від 13.03.2020 року провадження по справі поновлено. В судове засідання позивач не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат з 13.03.2017 року на посаді директора з захисту ресурсів, на 0,9 ставки згідно наказу № 02-28/к від 10.03.2017 року. Наказом № ЗАлК-19-П028/02а від 04.03.2019 року [PERSON] був звільнений з посади директора з захисту ресурсів, дирекції з захисту ресурсів на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. Згідно ст. 43 Конституції України право на одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено і це не оспорюється представником відповідача, що на час звільнення [PERSON] відповідач не провів з ним розрахунок. Відповідно до пояснень відповідача, позивачу було виплачено в рахунок заробітної плати за грудень 2018 року та за лютий 2019 року - 4963,17 грн., а саме: 24.05.2019 року - 1000 грн., 31.07.2019 року - 400 грн., 29.08.2019 року - 400 грн., 13.11.2019 року - 2763,17 грн. та в рахунок заробітної плати за лютий 2019 року, а саме: 13.12.2019 року - 400 грн. Таким чином, залишок заборгованості підприємства по заробітній платі перед позивачем станом на день розгляду справи складає 40 856,51 грн., тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 22 703,69 грн., в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі, що становлять 4427,22 грн., суд виходить з наступного. Статтею 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. В ході розгляду справи відповідач не заперечував, що після звільнення позивача [PERSON] , належна до виплати сума компенсації за невикористані відпустки не виплачена. Для визначення розміру вказаної компенсації суд враховує Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. За змістом абз. 1 п.2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки. Трудове законодавство зобов`язує роботодавця повністю розрахуватися із працівником, якщо той звільняється. Нарахування компенсації за невикористану відпустку є одним із таких обов`язків роботодавця (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР (Закон про відпустки) та ч. 4 ст. 83 КЗпП). Відповідно до наказу № ЗАлК-19-П028/02а від 04.03.2019 року станом на день звільнення з посади компенсації за невикористану відпустку підлягало 17,98 календарних днів. Отже сума що підлягає компенсації становить 22 703,69 грн., в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі в розмірі 4427,22 грн. Таким чином, виходячи з наданих суду доказів, проаналізувавши які, суд дійшов висновку про їх належність та допустимість, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення суми компенсації за невикористані відпустки у розмірі 22 703,69 гривень без вирахування податків, а отже суд погоджується із розрахунком, наданим позивачем, адже зазначений розрахунок виконаний з врахуванням вимог абз. 1 п. 2 вказаного Порядку. Враховуючи той факт, що [PERSON] був звільнений з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов трудового та колективного договорів, тобто на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України, то згідно ст. 44 КЗпП України йому має бути виплачена вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. При визначенні розміру вихідної допомоги керуються нормами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата для виплати вихідної допомоги обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують звільненню працівника. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються (п. 3 Порядку): - основна заробітна плата; - доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час, суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт, високі досягнення в праці (високу професійну майстерність), умови праці, інтенсивність праці, керівництво бригадою, вислугу років та інші); - виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; - винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Таким чином, враховуючи наведене,

Outcome: partial