Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в редакції позовної заяви, що надійшла до суду 25.10.2019 року (т.1 ас.32-42), про розірвання договору оренди земельної ділянки, в обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що є власником земельної ділянки площею 7, 218 га, розташованої на території Новов`язівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ДП № 037078 від 27.08.2001 року з кадастровим номером 1225982500:01:001:0631. Вищевказану земельну ділянку позивач [PERSON] передав в оренду ТОВ «Лан» на підставі договору оренди землі від 18.08.2014 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на не рухоме майно 21.08.2014 року, про що вчинено відповідний запис про інше речове право за № 6771968. Відповідно до умов укладеного договору оренди землі відповідач зобов`язався сплачувати позивачу орендну плату у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Разом з тим, на протязі дії оспорюваного договору відповідач не здійснив виплату позивачу орендної плати у формі та розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Позивач вказував, що відповідач видавав йому орендну плату лише у натуральній формі у вигляді зерна та насіння соняшника, проте кожного разу різної маси, що не є рівноцінною розміру встановленої орендної плати. Крім того, відповідач не здійснював виплату позивачу орендної плати у відробітковій формі або здійснював таку не в повному обсязі, як того вимагають умови договору. В порушення вимог Закону України «Про оренду землі» обчислення розміру орендної плати здійснювалось без урахування індексів інфляції. Таким чином, як зазначав позивач, відповідач систематично не сплачував йому орендну плату у визначеному умовами договору розмірі, що є вичерпною підставою для розірвання укладеного договору оренди землі. Посилаючись на ст. ст. 13, 21, 22, 24, 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 651 ЦК України позивач просив розірвати договір оренди земельної ділянки б/н від 18.08.2014 року, укладений між ним та відповідачем по справі, стягнувши з відповідача на його користь судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача адвокат Грицай В.О. (т.1 ас.67,189) не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати дану цивільну справу без його присутності за наявними у справі матеріалами (т.2 ас.48-49). Представник відповідача ТОВ «Лан» адвокат Ричка Т.С. (т.1 ас.91, т.2 ас.58) в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, при цьому не наполягала на виклику в судове засідання свідка [PERSON] , зазначивши, що проти позовних вимог заперечує (т.2 ас.57). Третя особа по справі Юр`ївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності та проти заявлених вимог не заперечували (т.2 ас.43). В ході розгляду справи судом вчинені наступні процесуальні дії: -27.09.2019 року постановлено ухвалу про залишення позову без руху (т.1 ас.28-29); -28.10.2019 року постановлено ухвалу про залишення уточненої позовної заяви без руху (т.1 ас.57-59); -20.11.2019 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі (т.1 ас.69-70); -18.12.2019 року постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання (т.1 ас.150-151); -18.12.2019 року постановлено ухвалу про залишення без розгляду клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (т.1 ас.152-153); -20.01.2020 року постановлено ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження, призначення підготовчого засідання (т.1 ас.164); -20.02.2020 року постановлено ухвалу про призначення підготовчого засідання (т.1 ас.175); -24.02.2020 року постановлено ухвалу про повернення клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції без розгляду (т.1 ас.178-179); -16.03.2020 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (т.1 ас.195-196); -14.04.2020 року постановлено ухвалу про відкладення судового засідання (т.1 ас.205-206); -26.05.2020 року постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (т.1 ас.223); -26.05.2020 року постановлено ухвалу про відкладення судового засідання (т.1 ас.224-225); -01.07.2020 року постановлено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (т.1 ас.234-235); -10.08.2020 року постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви про виклик свідків (т.2 ас.17-18); -10.08.2020 року постановлено ухвалу про виклик свідка (т.2 ас.20-21); -11.09.2020 року постановлено ухвалу про відкладення судового засідання (т.2 ас.39). Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З огляду на дане, суд вважає можливим розглянути дану справу у відсутності нез`явившихся сторін по справі на підставі наявних у ній письмових матеріалів та без виклику для допиту свідка [PERSON] , на допиті якого сторона відповідача не наполягали, зазначивши про це в заяві про розгляд справи в їх відсутності (т.2 ас.22). Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного: - в судовому засіданні встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 037078, виданого 27.08.2001 року Новов`язівською сільською радою Юр`ївського району Дніпропетровської області позивач по справі [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7, 218 га, що розташована на території Новов`язівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області, з кадастровим номером 1225982500:01:001:0631 (т.1 ас.15,19). 18.08.2014 року між позивачем по справі [PERSON] та відповідачем ТОВ «Лан» було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого позивач передав ТОВ «Лан» в оренду строком на 15 років належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 1225982500:01:001:0631 (т.1 ас.16,18), при цьому право оренди вищевказаної земельної ділянки зареєстровано за відповідачем по справі ТОВ «Лан» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.08.2014 року за індексним номером 15336208, що підтверджено копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 25946022, сформованого 22.08.2014 року (т.1 ас.19). Згідно п. 32 Договору останній набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст.13 вищевказаного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 19 ЗУ « Про оренду землі», в редакції чинній на час укладення між сторонами договору оренди (18.08.2014 року), строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Згідно ч. 5 ст. 6 ЗУ « Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З огляду на дані положення законодавства, враховуючи, що договір оренди земельної ділянки від 18.08.2014 року підписаний як позивачем так і директором ТОВ «Лан» Маловік С.В., при цьому право оренди належним чином зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем по справі на підставі вказаного договору, в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони уклали договір оренди та останній набув чинності. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень статті 15 Закону України «Про оренду землі» як в діючій редакції, так і в редакції на час укладення спірного договору оренди землі, істотними умовами договору оренди землі є: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. З умов укладеного між сторонами договору оренди землі вбачається, що орендна плата за договором нараховується в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі, при цьому розрахунок з орендодавцем проводиться згідно з Додатком № 1 до договору до 1 грудня кожного року (п. 8 договору) (т.1 ас.17). Відповідно до Додатку № 1 до договору оренди земельної ділянки орендна плата встановлена в натуральній та відробітковій формах, а саме щорічний розмір плати в натуральній формі складає 2 500 кг зерна, 200 кг соняшника, крім того відробіткова плата становить: оранку та культивацію огороду до 0, 6 га на сім`ю, які знаходяться на території Новов`язівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області; доставку орендної плати по території господарства; послуги на поховання першого власника пая: автомобіль на 2 години по селу і 300 гривень на придбання труни, безкоштовне виділення зали для проведення поминального обряду (т.1 ас.17). Згідно ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що розраховувала при укладенні договору. Як на підставу для розірвання договору оренди землі позивач , в тому числі, посилався на те, що відповідач систематично не сплачує орендну плату за договором у належному розмірі, який не є рівноцінним 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. З огляду на дане в судовому засіданні встановлено наступне. Як зазначалося вище, розмір орендної плати за вказаним договором встановлений у натуральній формі та складає 2 500 кг зерна, 200 кг соняшнику, а також і у відробітковій формі (оранка, культивація огороду, послуги на поховання тощо). У відзиві на позовну заяву (т.1 ас.84-89) та додаткових поясненнях щодо позову, наданих з приводу допущених технічних помилок в наявних розрахунках у відзиві на позов (т.2 ас.50-52), які, в свою чергу, направлялися на адресу позивача (т.1 ас.147-148, т.2 ас.53-55), відповідач стверджував, що орендна плата за оспорюваним договором виплачувалася позивачу своєчасно та у належному розмірі і навіть більшому, на підтвердження чого в матеріалах справи маються відомості про отримання позивачем орендної плати за 2015 - 2019 роки зерном та насінням соняшника (т.1 ас.92-123). З розрахунків, наведених стороною відповідача у відзиві на позов та додаткових поясненнях до позову, з урахуванням виправлених технічних помилок, частково допущених при розрахунках, зазначених у відзиві, вбачається, що відповідно до відомостей сплати орендної плати позивач: - у 2015 році отримав 2 500 кг ячменю, 200 кг соняшника, що на дату отримання було еквівалентно грошовій сумі у розмірі 8 100, 00 грн.; - у 2016 році позивач отримав 900 кг ячменю, 1 000 кг пшениці та 200 кг соняшника, що на дату отримання було еквівалентно грошовій сумі у розмірі 7 306, 00 грн.; - у 2017 році позивач отримав 500 кг пшениці, 2 000 кг ячменю, 200 кг соняшнику, що на дату отримання було еквівалентно грошовій сумі в розмірі 9 855, 00 грн.; - у 2018 році позивач отримав 500 кг ячменю, 1 000 кг пшениці, 1 000 кг кукурудзи, 200 кг соняшника, що на дату отримання було еквівалентно грошовій сумі у розмірі 12 496, 00 грн.; - у 2019 році позивач отримав 2 000 кг пшениці, 500 кг кукурудзи, 200 кг соняшника, що на дату отримання було еквівалентно грошовій сумі у розмірі 10 958, 00 грн. (т.1 ас.87, т.2 ас.51), при цьому за 2016 - 2019 роки були взяті ціни, що сформовані на підприємстві для реалізації продукції ТОВ «Лан», звіти про що маються в матеріалах справи (т.1 ас.133-142), а для розрахунку за 2015 рік були взяті ринкові ціни по Дніпропетровській області щодо реалізації соняшнику та зерна, оскільки в ТОВ «Лан» наявні звіти про рух продукції лише за 2016 рік. Жодних доказів на спростування вказаних доводів відповідача щодо розміру виплаченої орендної плати та порядку її нарахування стороною позивача до суду не надано. Зазначення позивачем в позовній заяві про те, що орендна плата виплачувалась йому без врахування того, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки кожного року змінювалася в сторону збільшення не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Так, договором визначено, що розмір орендної плати становить 3 % від нормативної грошової оцінки землі. З наданих стороною відповідача довідок про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки по колишньому КСП «Прогрес», рівною площею для всіх пайовиків без виділу в натурі 7, 1 га, розташованої на території Новов`язівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області, яка приймалась останнім до уваги при здійсненні розрахунків з орендної плати, вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: - 2014 рік - 139 998, 54 грн., - 2015 рік - 174 850, 65 грн., - 2016 рік - 209 820, 78 грн. (т.1 ас.143). Згідно довідки про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, в тому числі, орендованих ТОВ «Лан», станом на 01.01.2017 року вбачається, що нормативна грошова оцінка 1 га ріллі становила 29 529, 20 грн. (т.1 ас.144). Отже, враховуючи площу земельної ділянки [PERSON] - 7, 218 га, нормативна грошова оцінка земельної ділянки такого станом на 2017 рік становила 213 141, 76 грн. (29 529 х 7, 218). Згідно довідки про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, в тому числі, орендованих ТОВ «Лан», станом на 01.01.2018 року вбачається, що нормативна грошова оцінка 1 га ріллі становила 29 529, 20 грн. (т.1 ас.145). Отже, враховуючи площу земельної ділянки [PERSON] - 7, 218 га, нормативна грошова оцінка земельної ділянки такого станом на 2018 рік становила 213 141, 76 грн. (29 529 х 7, 218). Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки вартість земельної ділянки позивача з кадастровим номером 1225982500:01:001:0631 становила 214 996, 11 грн. (т.1 ас.146). З огляду на дане орендна плата у натуральній формі повинна бути еквівалентною грошовим коштам в розмірі: -2014 рік - 4 199, 96 грн. (139 998, 54 х 3%), -2015 рік - 5 245, 33 грн. (174 850, 65 х 3 %), -2016 рік - 6 294, 62 грн. (209 820, 78 х 3 %), -2017 рік - 6 394, 25 грн. (213 141, 76 х 3 %), -2018 рік - 6 394, 25 грн. (213 141, 76 х 3 %) -2019 рік - 6 449, 88 грн. (214 996, 11 х 3 %). Натомість, згідно розрахунків, наданих відповідачем, що містяться у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях до позову, позивач отримував орендну плату в натуральній формі, яка в грошовому еквіваленті перевищувала вказані розміри (т.1 ас.84-89, т.2 ас.50-52), а саме: у 2015 році - орендна плата еквівалентна грошовій сумі в розмірі 8 100 грв., в 2016 році- еквівалентна грошовій сумі в розмірі 7 306 ,00 грв., в 2017 році еквівалентна грошовій сумі в розмірі 9 855, 00 грв., в 2018 році еквівалентна грошовій сумі в розмірі 12 496, 00 грв., в 2019 році еквівалентна грошовій сумі в розмірі 10 958, 00 грв. Як видно з розрахунків, наданих відповідачем, орендна плата в натуральній формі за 2016 рік була сплачена у меншому розмірі, ніж передбачено договором. Так, позивач повинен був отримати 2 500 кг зерна та 200 кг соняшника, однак фактично отримав 1900 кг зерна та 200 кг соняшника. Однак, навіть така оплата у натуральній формі у грошовому виразі становить більше, ніж 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки позивача. Крім того, даний факт є разовим та не становить собою систематичність, при цьому вказане саме по собі не є підставою для розірвання договору, однак позивач не позбавлений можливості в зв`язку з цим ставити питання щодо доплати йому орендної плати. Стороною позивача, яка в позові зазначала, що відповідач сплачує йому орендну плату у розмірі меншому, ніж встановлено умовами договору, та з порушенням проведення розрахунків такої, не надано жодного належного та допустимого доказу, в тому числі альтернативного розрахунку орендної плати, на спростування проведених відповідачем розрахунків по сплаті орендної плати за оспорюваним договором. Стверджуючи в наданих до суду поясненнях (т.1 ас.190-194) про те, що відповідач для розрахунків брав відомості про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, які не мають жодного відношення до земельної ділянки позивача, ні позивач, ні представник останнього не надали до суду жодних відомостей про нормативну грошову оцінку належної позивачу земельної ділянки на підтвердження того, що відповідачем розрахунки з орендної плати здійснюються з порушенням умов, визначених договором або що нормативна грошова оцінка земельної ділянки позивача, наявна у останнього значно різниться з нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок, яку використовує відповідач для проведення розрахунків з орендної плати, або не відповідає такій. Тобто, на спростування доводів відповідача щодо порядку нарахування орендної плати та її розміру позивач не надав жодних документів зі свого боку з метою спростування проведених відповідачем розрахунків задля можливості оцінити такі судом та прийти до безумовного висновку, що орендна плата в натуральній формі сплачується позивачу в розмірі меншому, ніж 3 % від нормативної грошової оцінки його земельної ділянки. З огляду на дане є очевидним, що позивачу орендна плата за договором оренди сплачувалася у розмірі не меншому ніж 3 % від нормативної грошової оцінки його земельної ділянки, при цьому з урахуванням того, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки змінюється кожного року в сторону її збільшення. Стороною позивача не доведено, що оподаткування орендної плати військовим збором, який в свою чергу сплачує відповідач, призвело до виплати орендної плати у меншому розмірі ніж передбачено умовами договору. Доводи позивача про те, що орендна плата сплачувалась йому без врахування індексації не є підставою для розірвання договору, оскільки умовами договору орендна плата встановлена у натуральній формі, а індексації підлягають лише грошові доходи громадян, тобто орендна плата в грошовій формі, при цьому продукція, якою здійснювалися розрахунки в натуральній формі, прив`язана до ринкової ціни та внаслідок застосування ринкових цін для оцінки натуральної оплати інфляційні процеси вже враховані в економіці. Не заслуговують на увагу і доводи позивача про те, що йому не виплачувалась орендна плата в грошовій формі в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки його земельної ділянки, оскільки умовами укладеного договору визначено проведення розрахунків в натуральній та відробітковій формах. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем суду не надано будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження сплати йому відповідачем орендної плати за оспорюваним договором у розмірі меншому, ніж передбачено таким договором або з порушенням порядку проведення розрахунків за орендною платою, наприклад без врахування зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки тощо. Будь-яких альтернативних розрахунків розміру орендної плати, яка фактично отримувалася позивачем за оспорюваним договором останній до суду не подавав, порядок розрахунку орендної плати, наведеної відповідачем у відзиві на позовну заяву не оспорював та не спростовував. Стосовно доводів позивача щодо нездійснення або здійснення не в повному обсязі виплати йому орендної плати у відробітковій формі суд зазначає наступне. Так, в позовній заяві позивач не обгрунтував які ж саме порушення були допущені відповідачем в частині виконання умов договору щодо сплати орендної плати у відробітковій формі. Так, позивач обмежився лише загальною фразою про те, що відповідач не здійснював або здійснював виплату такої не в повному обсязі, з огляду на що суду не зрозуміло що ж конкретно не виконував відповідач в цій частині. Відповідач, заперечуючи проти даного, у відзиві на позов стверджував, що належним чином виконував умови договору, в тому числі, й щодо оранки та культивації належної позивачу присадибної земельної ділянки, на підтвердження чого надав до суду копії завдань трактористів та лімітно-забірних карток з яких вбачається, що трактористи ТОВ «Лан» отримували завдання на обробіток земельних ділянок (т.1 ас.124-132). Відсутність у вказаних документах безпосереднього підпису позивача з відміткою про те, що саме його ділянка була оброблена, зазначення ідентифікаційних ознак саме присадибної земельної ділянки позивача тощо, на думку суду не свідчить про те, що такі документи не можуть бути доказами виконання вказаних робіт, в тому числі і на присадибній земельній ділянці позивача, оскільки відповідні завдання щодо оранки та культивації городів надавались трактористам ТОВ «Лан», при цьому порядок документального оформлення таких робіт визначається саме підприємством, а крім того такі документи не є документами суворої звітності та безумовно не передбачають наявність на останніх підпису позивача. Крім того, стороною позивача не надано суду жодних доказів на спростування доводів відповідача щодо оранки та культивації його присадибної земельної ділянки саме трактористами ТОВ «Лан», як то наприклад: покази свідків сторони позивача з даного питання, в тому числі і особи, яка виконувала ці роботи позивачу замість відповідача. На спростування доводів позивача щодо невиконання відповідачем обов`язків по оранці та культивації його городу свідчить і та обставина, що останній на протязі 2015-2019 років жодного разу не звертався до відповідача з будь-якими претензіями щодо невиконання умов договору в цій частині. За викладених вище обставин, суд вважає позовні вимоги в цій частині також не доведеними та не обгрунтованими. Наведення представником позивача в наданих до суду письмових поясненнях доводів про те, що договір оренди землі також підлягає розірванню з тих підстав, що відповідач на порушення п. 9 договору оренди землі не переглядав кожного року розмір орендної плати в зв`язку зі зміною умов господарювання, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до п. 25 договору оренди землі зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін та у разі недосягнення згоди спір вирішується судом. З наданих до позову доказів не вбачається, що питання щодо зміни умов договору в частині збільшення орендної плати за таким взагалі вирішувалося між сторонами та з приводу даного була досягнута/не досягнута згода. При цьому, у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору дане є підставою не для розірвання договору, а для зміни договору на вимогу однієї із сторін у справі в судовому порядку відповідно до статті 651 ЦК України. За викладених вище обставин, суд вважає позовні вимоги не доведеними та не обгрунтованими, а отже такими, що не підлягають до задоволення. Оскільки, позовні вимоги задоволенню не підлягають, підстав для відшкодування судових витрат по справі позивачеві не вбачається.

Outcome: dismissed