Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в якому зазначив, що у травні 2008 року він уклав з відповідачем договір позики. В позовній заяві позивач зазначив, що згідно договору позики він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 гривень з умовою їх повернення до 31 грудня 2013 року. З позовної заяви також вбачається, що відповідач на неодноразові звернення позивача про повернення грошових коштів, лише обіцяв повернути кошти, однак до сьогоднішнього дня їх не повернув. На підставі наведеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від травня 2008 року у сумі 20000 гривень, а також сплачений судовий збір. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши заяву згідно якої просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі частини 4 статті 169 та частини 1 статті 224 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи і не повідомив про причини неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З розписки вбачається, що [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 20000 гривень від позивача по справі [PERSON]. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що позивачем по справі було передано грошові кошти відповідачу у розмірі 20000 гривень, а також те, що порушення зобов'язання сталося з вини відповідача, оскільки останній відмовився повернути грошові кошти, а тому відповідач [PERSON] зобов'язаний повернути позивачу по справі борг за договором позики у сумі 20000 гривень

Outcome: approved