Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 22 червня 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який 19 вересня 2016 року між ними було розірвано. У шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Поряд з тим зазначив, що фактично з моменту розірвання шлюбу у нього з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дочки. Так, відповідач почала створювати штучні перешкоди стосовно нормального спілкування з дочкою. Всі його намагання мирним шляхом врегулювати даний спір, призводили лише до конфліктів. Сама ж відповідач веде кочівний спосіб життя, часто змінює своє місце проживання, про що його не повідомляє, таким чином приховує від нього дитину. У зв'язку з цим, неодноразово звертався до органів опіки та піклування щоб встановити місце перебування відповідача та мати змогу брати участь у вихованні дитини. Фактично ж усі його спроби вирішити дане питання шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, до позитивних результатів не привели. Так рішенням Борщівського районного суду від 16 березня 2017 року йому було відмовлено в задоволенні його позовних вимог та визначено місце проживання дитини з відповідачем. Однак після цього рішення він знову не міг знайти дитину за адресою, яку розпорядженням голови Борщівської РДА №83 від 09.03.2017 року визначено як місце проживання дитини, а саме - [ADDRESS] . На початку травня поїхав в м.Фастів з метою зустрічі із своєю дочкою, проте за вказаною адресою відповідач з дитиною не проживала. Після цього звернувся у Дошкільний навчальний заклад №6 «Казка», який за словами відповідача відвідує дочка, на що 26 квітня 2017 року отримав відповідь, що дочка не відвідує заклад з 08.02.2017 року по 26.04.2017 року. Надалі 15.05.2017 року звернувся до Борщівської РДА, яка діє як орган опіки та піклування, із письмовим зверненням з метою сприяння у встановленні місцезнаходження доньки, на що 12.06.2017 року йому було направлено відповідь, що Борщівською РДА було надіслано лист до служби у справах дітей та сім'ї виконкому Фастівської міської ради з метою встановлення місця знаходження дитини, проте жодної відповіді на момент 12.06.2017 року ними отримано не було та рекомендовано звернутися для вирішення даного питання до Фастівської міської ради. 22.06.2017 року звернувся в Борщівське відділення поліції із заявою про розшук відповідача, оскільки від 04.04.2017 року втратив будь - який зв'язок із своєю дочкою. 26.06.2017 року отримав відповідь, згідно якої в ході проведення перевірки під час спілкування з [PERSON] остання повідомила, що живе разом із дочкою в м.Київ.04.08.2017 року він повторно звернувся в Борщівське ВП з метою встановлення точного місця проживання дитини і за результатами перевірки від 14.08.2017 року його увідомили, що [PERSON] разом із матір'ю проживає за адресою [ADDRESS] . В подальшому, 11.09.2017 року від спільних знайомих дізнався, що дочка разом із матір'ю приїхала в м.Борщів, і оскільки за місцем перебування дитини, до помешкання потрапити не міг ( двері йому ніхто не відкривав) вимушений був звернутися до Борщівської РДА з приводу проведення перевірки із залученням Служби у справах неповнолітніх з метою дійсного встановлення місця знаходження дитини. Під час виїзду працівників за наведеною ним адресою двері їм також не відчинили. 01.11.2017 року звернувся до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, служби у справах дітей, з метою дізнатися, чи насправді [PERSON] з дочкою проживає за адресою, яку вона вказувала, а саме - [ADDRESS] , а також просив надати йому акт обстеження умов проживання за місцем проживання його дочки, на що 10.11.2017 року отримав відповідь, де з акту обстеження житлово-побутових умов вбачається, що під час обстеження двері квартири відкрили два чоловіки, які сказали що дану квартиру придбали недавно, проводять ремонтні роботи, [PERSON] та [PERSON] вони не знають. Після цього 01.12.2017 року знову звернувся в Борщівське ВП та 04.12.17 року отримав відповідь, що в ході опитування [PERSON] пояснила, що через зміну робіт вона вимушена змінювати місце проживання, а на даний час перебуває в м.Борщів в батьківському будинку та планує знову їхати в Київ. Таким чином, відповідач постійно чинить перешкоди у його спілкуванні з дитиною, переховує таку від нього та не повідомляє про місце перебування дитини. А тому, просив суд визначити йому слідуючі способи його участі у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення з донькою у 1-у та 3-ю суботу місяця з 10.00 год. до 21.00 год., в день його народження з 10.00 год. до 21.00 год. та в день народження доньки з 10.00 год. до 15.00 год. Зобов'язати відповідача надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання, навчання, перебування дитини, стану її здоров'я а у разі настання змін, повідомити про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в зал судового засідання не прибула, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подала як і відзиву щодо позову. Представник третьої особи Бородін М.О. в судовому засіданні зазначив, що відповідач дійсно своїми діями чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною - не повідомляє про своє місце прожианння, уникає будь-якого спілкування. Що орган опіки та піклування розцінює як обставини, що порушують права відповідача на спілкування з дитиною. Крім того, вважає за необхідне визначити позивачу слідуючий спосіб участі у вихованні та порядок побачення батька із дочкою, а саме -за місцем проживання матері, в присутності матері, в першу і третю суботу кожного місяця та в День народження доньки з 10 год. до 18 год. За місцем проживання, поза присутності матері, в День народження батька з 10 год. до 18 год. Час побачення попередньо узгоджувати із матір'ю [PERSON] . При цьому застерегти матір дівчинки не вчиняти перешкод батьку у вихованні та спілкуванні з донькою та застерегти батька малолітньої не вчиняти агресивних та аморальних дій стосовно матері та її близьких родичів під час спілкування з дитиною. За таких обставин, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] з 22 червня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Борщівського районного суду від 19 вересня 2016 року. Наведене підтверджується копією актового запису про шлюб №56 від 22 червня 2012 року та копією вказаного рішення суду. Також встановлено що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 07 жовтня 2016 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. З копії рішення Борщівського районного суду від 16 березня 2017 року (справа №594/13/17), вбачається, що позивач звертався до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини з ним, проте, в задоволенні якого йому було відмовлено. Крім того, судом встановлено, що фактично з часу розірвання шлюбу, між сторонами почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дочки, відповідач створює штучні перешкоди щодо нормального спілкування з дочкою. Намагання позивача мирним шляхом врегулювати даний спір, призводять лише до конфліктів. Сама ж відповідач веде кочівний спосіб життя, часто змінює своє місце проживання. Позивач неодноразово звертався до органів опіки та піклування, правоохоронних органів з метою встановлення місця знаходження відповідача та неповнолітньої доньки. Так, згідно довідки №27 від 26 квітня 2017 року виданої Дошкільним навчальним закладом №6 «Казка» що в м.Фастів Київської області, [PERSON] не відвідує ДНЗ №6 «Казка» м.Фастова з 08.02.2017 року по 26.04.2017 року з невідомих причин. Згідно інформації Борщівської РДА від 12.06.2017 року №В6-80/4-11, на виконання звернення позивача, 17.05.2017 року службою у справах дітей РДА направлено лист у службу у справах дітей та сім'ї виконкому Фастівської міської ради з метою сприяння у встановленні місцезнаходження доньки з матір'ю та усунення перешкод у спілкуванні з дочкою, однак жодної відповіді ними так і не було отримано і з тих підстав позивачу було рекомендовано звернутися до служби у справах дітей та сім'ї виконкому Фастівської міської ради, оскільки місцем проживання малолітньої доньки Ніколетти визначено адресу проживання матері: [ADDRESS] . З повідомлення Борщівського ВП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області №6659/102/03-17 від 26.06.2017 року слідує, що за заявою позивача про розшук відповідача, під час проведення перевірки працівниками поліції, зокрема під час спілкування з [PERSON] , остання повідомила, що з нею все добре, вона нікуди не пропадала, проживає разом з дочкою Ніколеттою у м.Київ. Згідно повідомлення Борщівського ВП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області №7984/102/01-17 від 14.08.2017 року слідує, що за заявою позивача про встановлення точного місця проживання дочки, під час проведення перевірки працівниками поліції було встановлено, що [PERSON] змінила місце проживання і проживає у [ADDRESS] , і про таку зміну вона повідомила завчасно позивача. З метою підтвердження вказаної інформації, позивач 01 листопада 2017 року звернувся із відповідною заявою до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, служби у справах дітей, на що 10 листопада 2017 року отримав відповідь. Так, згідно акту обстеження житлово - побутових умов від 08 листопада 2017 року, під час обстеження двері квартири [ADDRESS] , відкрили два чоловіки, які повідомили, що нещодавно придбали цю квартиру. [PERSON] та [PERSON] вони не знають. У квартирі проводяться ремонтні роботи, меблі та речі особистого вжитку відсутні. Після цього, позивач 01 грудня 2017 року знову звернувся до Борщівського ВП, звідки 04.12.2017 року отримав відповідь, згідно якої, під час проведення працівниками поліції перевірки, відповідач пояснила, що через зміну робіт, вона вимушена змінювати і місце проживання. Також [PERSON] пояснила, що не створює позивачу перешкод у спілкуванні із дочкою. На даний час разом із дочкою перебуває у батьківському будинку в [ADDRESS] . В подальшому вона знову разом з дочкою планує повертатися до м.Києва на тимчасове проживання, і про місце свого проживання в м.Києві обіцяє повідомити позивача. Таким чином, між сторонами існує спір щодо участі позивача, який проживає окремо від дитини, у вихованні малолітньої дочки [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України)дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною другою статті 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-У, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов'язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім'ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 780-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно статті 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. У відповідності до статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України ( стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з частинами першою-третьою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми від 15 травня 2003 року, ратифікованої Законом України від 20 вересня 2006 року № 166-У, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Відповідно до частини 1 та 2 статті 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У абзаці 3 ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України передбачено, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно довідки №095-К від 28 лютого 2018 року та характеристики №096-К від 28 лютого 2018 року наданих ТОВ «ЄВРО ПАУЕР», позивач [PERSON] працює у ТОВ «ЄВРО ПАУЕР» на посаді оператора заправних станцій департаменту мережі АЗК з 07 вересня 2017 року по теперішній час. За період роботи зарекомендував себе як кваліфікований працівник, до роботи відноситься відповідально, сумлінно виконує свої посадові обов'язки. За характером спокійний, врівноважений, тактовний, чемний та доброзичливий. В колективі користується повагою, уникає конфліктних ситуацій з колегами. Згідно висновку Борщівської райдержадміністрації про визначення порядку участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] від 26.12.2018 року № 01-1993/02-33, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити позивачу [PERSON] спосіб участі у вихованні та порядок побачення батька із дочкою, а саме: за місцем проживання матері, в присутності матері, в першу і третю суботу кожного місяця та в День народження доньки з 10 год. до 18 год. За місцем проживання, поза присутності матері, в День народження батька з 10 год. до 18 год. Час побачення попередньо узгоджувати із матір'ю [PERSON] . При цьому застерегти матір дівчинки не вчиняти перешкод батьку у вихованні та спілкуванні з донькою та застерегти батька малолітньої не вчиняти агресивних та аморальних дій стосовно матері та її близьких родичів під час спілкування з дитиною. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З визначеним органом опіки та піклування способом участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею в присутності матері повністю погодитись не можна, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у неприязних стосунках і такі негативні відносини, які існують між батьками дитини, можуть негативно вплинути на інтереси дитини. Позивач бажає брати участь у вихованні дитини та враховуючи, що позивач з розумінням відноситься до того, що донька в даний час є малолітньою, і не наполягатиме на зустрічах, якщо вона буде проти цього, суд прийшов до висновку, що він негативного впливу на дитину мати не буде, при спілкуванні з дочкою буде приймати участь у її вихованні, буде зустрічатися з врахуванням інтересів доньки, враховуючи її побажання, стан здоров'я і інші об'єктивні причини. Оскільки, позивач проживає окремо від доньки і користується правом на її виховання в обмеженому вигляді, а також враховуючи малолітній вік дитини, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Враховуючи встановлені обставини справи, а саме малолітній вік дитини, неприязні відносини між сторонами, слід визначити спосіб участі позивача у вихованні дитини, надавши позивачу час для участі у спілкуванні та вихованні дитини з 11 год. до 18 год. у 1-шу та 3-тю суботу щомісяця; у день народження дитини з 11 год. до 15 год.; у день народження позивача 05 лютого з 11 год. до 18 год. Крім того суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача надавати позивачу інформацію щодо фактичного місця проживання, навчання, перебування дитини, стану її здоров'я, а у випадку їх зміни, повідомляти про такі обставини особисто позивача не пізніше наступного дня. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати по справі у виді судового збору на користь позивача. Тому, враховуючи викладене, на підставі Конституції України, ст.ст. 19, 141, 157, 159 Сімейного кодексу України, Конвенції про контакт з дітьми від 15 травня 2003 року, ратифікованої Законом України від 20 вересня 2006 року № 166-У, Закону України «Про охорону дитинства», Декларації прав дитини, проголошеної Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,

Outcome: approved