Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, та стягувати аліменти з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн 00 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов обґрунтовано тим, що 14.01.2020 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ, згідно якого з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 грудня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. На даний час позивач не працює, перебуває на обліку як безробітній в Переяслав-Хмельницькій міськрайонній філії Київського обласного центру зайнятості з 07 травня 2020 року, але виконавча служба стягувала з нього аліменти в розмірі 2725 грн, що становить набагато більше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім цього, на утримання дочки [PERSON] від першого шлюбу з нього також стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. Вважає, в зв`язку з тим, що він є безробітним та сплачує аліменти на утримання дочки від першого шлюбу, стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини на сина [PERSON] ставить його у скрутне матеріальне становище, тому просить стягувати аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн.00 коп. Позивачем до суду подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Ухвалою від 24.06.2020 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк, який в силу відповідних змін та доповнень до Прикінцевих положень ЦПК України закінчився 06 серпня 2020 року, відповідачем, яка в силу ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не надано відзиву на позов, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, встановив наступне. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є доказами , на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER] виданого 16 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві вбачається, що громадянин [PERSON] та громадянка [PERSON] одружилися 17 серпня 1996 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 17 серпня 1996 року зроблено запис №921. Прізвище після одруження чоловік змінив з « [PERSON] » на « [PERSON] ».(а.с.11). 3 копії постанови Деснянського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2003 року, вбачається, що стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2003 року.(а.с.10). З копії свідоцтва про народження виданого 16 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , де батьком записаний [PERSON] , а матір`ю- [PERSON] . (а.с.12). З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 10 лютого 2018 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , про що 31 січня 2017 року складено відповідний актовий запис №37, де батьком записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] .(а.с.13). Згідно з ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Звертаючись до суду з даним позовом платник аліментів обґрунтував свої вимоги положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, при цьому просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки, з 1/2 частини на тверду грошову суму в розмірі 1 500 грн. Разом з тим ст.192 СК України передбачає можливість зміни лише розміру аліментів, а не способу їх стягнення. Проаналізувавши вищезазначені положення закону, зокрема, ч.3 ст.181 СК України, суд вважає, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він таким правом не наділений. Таке положення ч.3 ст.181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає. Таким чином, суд дійшов висновку, що посилання позивача на положення ст.192 СК України, як на підставу задоволення заявлених ним вимог, є безпідставним, адже позивач, як платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення. Дані обставини також підтверджуються нормами ч.ч.7, 8 ст. 170 ЦПК України, відповідно до яких у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. В силу ч.ч.1, 2, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Суд вважає, що отримання аліментів в меншому розмірі, ніж законодавчо визначено, є порушенням прав дитини, а посилання відповідача, що він сплачує аліменти ще й на утримання іншої дитини, не може бути підставою призначення аліментів на іншу дитину у розмірі меншому, ніж законодавчо визначено. В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що виконавчої службою стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 2725 грн. 00 коп., що становить набагато більше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суд зауважує, що закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верхового Суду у справі № 461/4936/16 від 31.10.2018. В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що він безробітній, сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу - дочку [PERSON] в розмірі 1/4 частину від усіх його доходів, тому стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини на сина [PERSON] ставить його у скрутне становище. Разом з тим, той факт, що він не працює та сплачує аліменти на утримання дочки від першого шлюбу, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття сина [PERSON] та ставити його в нерівне становище по відношенню з іншою дитиною. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верхового Суду у справі № 355/511/17 від 07.11.2017 та у справі №234/6207/17 від 15.05.2018. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верхового Суду у справі №755/14148/18 від 25.09.2019. За таких обставин, оцінивши в сукупності дослідженні докази, підставу та зміст позовних вимог, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 180,182,183,192 СК України,

Outcome: dismissed