Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні криницею. Просив зобов'язати [PERSON] жительку с. Кочержинці, яка проживає: [ADDRESS] не чинити перешкоди в користуванні криницею, яка розташована по [ADDRESS] [PERSON], який проживає [ADDRESS] В обґрунтування позову посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Поліщук Н.М. від 30.10.2009р. за №1420 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Шість років тому він придбав вищевказану квартиру в с. Кочержинці Уманського району і разом зі своєю сім'єю переїхав туди на постійне місце проживання. Після вселення постало питання про водопостачання квартири. Зі слів сусідів йому стало відомо, що біля їхнього будинку є криниця і якщо він хоче користуватися водою, то має сплатити частку в сумі 1100грн., що буде відповідати частині понесених затрат за викопування криниці. Він вніс оплату коштів та розпочав користуватися водою з криниці, шляхом встановлення власного електронасосу в криниці. Після декількох років користування водою водопостачання з криниці поступово почало погіршуватися, води не вистачало. Він знайшов бригаду, яка займається очищенням криниць та домовився з ними про проведення усіх необхідних робіт. Оплату проводили шляхом збору коштів в рівних частках з мешканців кожної квартири будинку. Два роки тому чоловік [PERSON] помер і їх стосунки поступово почали погіршуватись, почалися конфлікти та сварки, а згодом [PERSON] витягнула з криниці належний йому насос і повідомила, що більше не дозволить йому користуватися водою. На дії [PERSON] він викликав дільничного інспектора с.Кочержинці, який відібрав у них пояснення, проте з'ясувалось, що у [PERSON] є паспорт на криницю і в якому є запис, що вона є власником даної криниці. На звернення до голови Кочержинської сільської ради вона повідомила йому, що паспорт на криницю був дійсно виданий на ім'я [PERSON], оскільки десять років тому була вказівка про проведення аналізу питної води в криницях села, проте паспорт на криницю не має правового характеру, криниця знаходиться в межах земель загального користування, в оренді не перебуває та проект відведення не виготовлявся. Ухвалою суду від 08.12.2015р. до участі у справі була залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Кочержинська сільська рада Уманського району. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві та додатково пояснив, що в жовтні 2009р. він купив квартиру [ADDRESS]. В 2011р. домовився з чоловіком відповідачки [PERSON] про користування криницею, яка розташована поряд з будинком, де він проживає, шляхом влаштування окремого насоса в криниці. Договору чи інших документів про досягнення домовленості не складали, але за понесені витрати на будівництво криниці сплатив йому 1100грн. В серпні 2015р. його насос з криниці витягнули, а відповідач [PERSON] повернула йому виплачені кошти. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що проживає в квартирі [ADDRESS] з 2006р. Оскільки в будинку було відсутнє водопостачання, то вона зібрала підписи від мешканців будинків [ADDRESS] і звернулась з клопотанням до голови сільради про надання згоди на влаштування криниці. Усі витрати на будівництво було розділено між мешканцями обох будинків. Недалеко від будинку також було влаштовано зливну яму, якою користуються мешканці обох будинків. Після закінчення будівництва технічних і правовстановлюючих документів на криницю не оформляли. Єдиним документом, який є у неї на дану споруду це санітарний паспорт на криницю. В 2011р. до її чоловіка звернувся [PERSON] з проханням дозволити йому також користуватись криницею та спільною каналізацією, які влаштовані біля будинку. Така згода позивачу була надана з умовою компенсації понесених витрат, що ним було виконано. В 2015р. через неналежне користування каналізацією позивачем, влаштуванням ним окремого зливу, що розташований вище рівня труби загального користування, що потягло систематичні заливи нечистотами квартир першого поверху, небажання нести витрати на чистку каналізації, самоуправні дії по врізанню в систему водопостачання, не реагування на попередження мешканців, вона припинила його водокористування і повернула його внесок 1100грн. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кочержинська сільська рада Уманського району - голова сільської ради - Дудник Павлина Миколаївна пояснила, що обставини будівництва криниці їй невідомі, оскільки на той час вона не займала посаду голови. Але дійсно, в документах сільської ради відсутні відомості про прийняття об'єкта «криниці» в експлуатацію, рішень сільради про початок будівництва також не має, на балансі сільради криниця не перебуває. В сільраді відсутні проектно-кошторисні, технічні і правовстановлюючі документи на право власності і користування криницею по [ADDRESS] Рішень про встановлення порядку користування сільрада не приймала. Дана криниця розташована на земельній ділянці, що перебуває в загальному користуванні. Виданий на ім'я [PERSON] санітарний паспорт на криницю не є правовстановлюючим документом, в документах сільської ради він не обліковується і не може підтверджувати якість питної води. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що спірна криниця побудована спільними силами і на кошти мешканців будинків [ADDRESS] в 2006р. за згодою голови сільської ради. Єдиним документом на криницю є санітарний паспорт, який видано [PERSON] В 2001р. криницею почав користуватись також [PERSON] Однак в 2015р. через його самоуправні дії, перешкоджання нормальному користуванню каналізацією і водою, небажання нести витрати на утримання і очистку каналізації йому припинили водокористування. Сплачений ним внесок йому повернули. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Згідно ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених Конституцією. Кожен громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджена наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 15.06.2005р. №92 (зареєстрований в Міністерстві юстиції 07.07.2005р. за №725/11005) визначає «колодязі» як господарські споруди поряд з вигрібними ямами, огорожами, воротами, хвіртками тощо. Крім того, Інструкція виділяє водостічні, водогінні, каналізаційні та інші колодязі (розділ 5). Але, виходячи з того, що колодязь нерозривно пов'язаний з землею і має функціональне значення саме в цьому місці, він є нерухомим майном, на думку позивача. Інструкція з обліку необоротних активів бюджетних установ, затверджена наказом Державного казначейства від 17.07.2000р. №64 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції 31.07.2000р. за №459/4680) (далі - Інструкція) передбачає, що надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, паркан, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний об'єкт (пункт 2.5). Таким чином, позивач [PERSON] вважає, що в цьому випадку надвірні споруди, що обслуговують будівлю, виходячи зі статті 186 ЦК України, є приналежними речами, тобто є нерухомим майном, що призначене для обслуговування іншої речі і пов'язане з нею спільним призначенням. Проте, дане твердження позивача [PERSON] є хибним, оскільки ґрунтується на його припущеннях і не знаходить підтвердження жодним нормативно-правовим актом. Відповідно до листа Кочержинської сільської ради Уманського району №02-13/р-13 від 04.02.2015р. рішень сільради про визнання права власності на криницю по [ADDRESS] сільрадою не приймалось, договір оренди на земельну ділянку, на якій розташована криниця по [ADDRESS], відсутній, документів про те хто саме користується криницею та з якого часу криниця перебуває в користуванні мешканців у сільської ради не має. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями ст. 331 ЦК Україна право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що право власності на криницю виникає з моменту завершення будівництва, проте державна реєстрація права власності окремо на криницю не передбачена чинним законодавством. Крім того, позивач [PERSON] не надав відповідні письмові докази та не довів у встановленому законом порядку належне йому право вимоги, що стосується усунення перешкод в користуванні споруди криниці розташованої по [ADDRESS] в с. Кочержинці Уманського району Черкаської області. Вимагаючи усунення перешкод в користуванні криницею позивач [PERSON] не вказує яке саме суб'єктивне право належить йому, чим це підтверджується і вважає достатніми підставами до такої вимоги лише послання на норму ст.13 Конституції України. Посилання позивача на зазначену норму закону в даному випадку неправомірне з огляду на те, що предметом позовних вимог є вимога про усунення перешкод в користуванні споруди криниці, що є способом захисту прав власника і користувача. Однак позивач не довів та не надав доказів того, що йому належить право власності чи користування на споруду криниці згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України. В підставах до задоволення даної вимоги позивач посилається лише на факт позбавлення його права користування криницею, однак у встановленому законом порядку він не надав належних доказів того, що він є не тільки суб'єктом права власності, але і про легітимне існування самого об'єкту нерухомого майна криниці згідно з вимогами ч.2 ст.331 ЦК України. Суд достовірно встановив, що позивач не надав правовстановлюючих документів, договорів, які підтверджують належність йому права власності чи користування на об'єкт нерухомого майна - криницю розташовану по [ADDRESS] в с. Кочержинці Уманського району, а відтак він позбавлений можливості захистити таке право, на відміну від відповідача [PERSON], на ім'я якої виданий санітарний паспорт на приватну криницю [ADDRESS] за №4 від 12.06.2007р., де в графі «Власник споруди» зазначена [PERSON]

Outcome: dismissed