Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. \~ \~ \~ \~Посилаючись на те, що 01.01.2012 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] позичив у позивача грошові кошти в сумі 39 500 доларів США. Відповідач зобовязувався повернути грошові кошти до 20 липня 2016 р. Факт отримання грошових коштів відповідачем [PERSON] підтверджуються розпискою. 01.04.2012 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 53 700 доларів США. Відповідач зобовязувався повернути грошові кошти до 20 липня 2017 року. Факт отримання грошей [PERSON] підтверджуються розпискою. Відповідач свої зобовязання не виконав, відкрито ігнорує його звернення, заборгованість згідно розписки не погасив, чим істотно порушив умови договору, та його права. У звязку з протиправними діями відповідача, він вимушений звертатися в суд захистом свого порушеного права. \~ \~ \~ \~Внаслідок неналежного виконання грошового зобовязання за договором позики від 01.01.2012, виникла заборгованість на суму 39 500 доларів США. Три проценти річних простроченої суми за період з 21.07.2016 по 22.10.2018 становить згідно розрахунку 75 345, 52 грн.. Внаслідок неналежного виконання грошового зобовязання за договором позики від 01.04.2012 року, виникла заборгованість на суму 53 700 доларів США. Три проценти річних простроченої суми за період з 21.07.2017 року по 22.10.2018 року становить згідно розрахунку 57 089,51 грн.. Загальна сума заборгованості за договорами позики, становить 93 200 доларів США та складається з: 39 500 доларів США, та 53 700 доларів США. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що не було передбачено сплату процентів за користування грошовими коштами, їх розмір і порядок сплати, а також не було передбачено застереження щодо безпроцентної позики. Проценти за користування грошовими коштами, які відповідач отримав за договором позики від 01.01.2012, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, за період з 21.07.2016 по 21.07.2017 становить 156 379, 54 грн. Проценти за користування грошовими коштами, які відповідач отримав за договором позики від 01.04.2012, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, за період з 21.07.2016 по 21.07.2017 становить 226 948,44 грн. Загальна сума процентів за користування грошовими коштами становить 383 327,98 грн. У звязку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], суму основного боргу за договорами позики 93 200 доларів США, що еквівалентно 2 626 376 грн.; 383 327,98 грн., проценти за користування грошовими коштами за договорами позики; 132\~435,03 грн. - 3 % річних від простроченої суми за договорами позики; У судовому засіданні позивач та його представник зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просить його задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача\~подано відзив\~на позов,\~у якому\~позовні вимоги\~не визнав\~повністю і\~заперечує щодо\~наведених позивачем\~обставин та\~правових підстав\~позову.\~Виходячи з\~того,\~що він\~та [PERSON]\~є підприємцями\~та співвласниками\~в рівних\~частках житлового\~будинку та\~кафе-бару\~за адресою:\~Івано-Франківська\~область,\~м.\~Яремче,\~с.\~Яблуниця,\~кут Горішків,\~буд.\~161,\~який придбали\~для ведення\~підприємницької діяльності.\~ Фактично підприємницькою діяльністю у вищезазначеному нерухомому майні я не займався, прибутків від частки у нерухомому майні не отримував. Натомість, протягом десяти років підприємницькою діяльністю в готелі та барі з отриманням доходу займались [PERSON], [PERSON], дружина [PERSON], дочка [PERSON], брат [PERSON], син брата [PERSON]. Про осіб, які зі сторони [PERSON] здійснювали підприємницьку діяльність у житловому будинку та кафе-бар за адресою: Івано-Франківська область, м. Яремче, с. Яблуниця, кут Горішків, буд. 161 він знає зі слів [PERSON] Між ним та позивачем не укладався договір позики у 2012 році. Коштів жодного разу на руки він не отримував. Вперше [PERSON] він побачив 1 січня 2015 року, коли перебував в їх кафе-барі в м. Яремче, с. Яблуниця, кут Горішків, буд. 161, святкував Новий рік. [PERSON] привіз туди [PERSON], який кричав, скандалив, що вони винні гроші. [PERSON] заявив, що ніби-то позичав у [PERSON] кошти в розмірі 50 000 доларів СІЛА, які брав на ремонт готелю та кафе-бару у 2004 році під відсотки. В ході скандалу [PERSON] заявив, що кошти від [PERSON] він брав на нас двох - по 25 000 доларів США. Після чого, [PERSON] провів якісь підрахунки, та заявив, що з відсотками він винен [PERSON] 39 500 доларів США, та сказав: пиши розписку, він кошти брав. Після того він ще два рази бачив [PERSON], який приїжджав з [PERSON], та все відбувалось за попереднім сценарієм: [PERSON] перераховував суму коштів, додаючи відсотки за користування, та зобовязував його писати [PERSON] розписку. Він вірив [PERSON], та підписував розписки з його слів про те, що він брав кошти на ремонт готелю та кафе-бару. Зі слів того ж [PERSON], він знає, він позичав у позичав 50 000 доларів США, решта - це нараховані відсотки за користування коштами. Неодноразово [PERSON] заявляв, що кошти [PERSON] вже повернуті. При останній його зустрічі з [PERSON] та [PERSON], [PERSON] він відмовлявся писати нову розписку, та вимагав від [PERSON] та [PERSON] віддати попередню, на що [PERSON] сказав, що забув - віддасть пізніше, а [PERSON] заявив - кошти він брав - пиши розписку, бо будуть проблеми. [PERSON] та [PERSON] змовились, їм обом, зокрема сімї [PERSON] готель та бар приносять достатні прибутки, та таким чином хочуть рейдерським шляхом захопити його частку у будинку та кафе-барі, зокрема руками суду стягнути з нього кошти, яких він не брав, та в очі не бачив. Боргові розписки, написані ним без дати, під тиском [PERSON] та [PERSON], зі слів [PERSON] про ніби-то отримані коштів можуть свідчити тільки про недійсність правочину. У судовому засіданні відповідач та його представник підтримав відзив на позов і просить з мотивів та підстав, викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову. В подальшому не зявлялися у судове засідання. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду від 03 липня 2018 року повернуто заяву [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою суду від 19 липня 2018 року забезпечено позов. Ухвалою суду від 30 липня 2018 року відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши обєктивно та оцінивши зібранні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено фактичні обставин справи та зміст спірних правовідносин. Згідно розписки, [PERSON] позичив в [PERSON] 01 січня 2012 року гроші в сумі 39\~500,00 доларів США, зобовязуючись повернути до 20 липня 2016 року. Розписка написана [PERSON] в здоровому глузді. Також, відповідно до розписки від 03 липня 2017 року, [PERSON] позичив в [PERSON] 01 квітня 2012 року гроші в сумі 53\~700,00 доларів США, зобовязуючись повернути до 20 липня 2017 року. Розписка написана [PERSON] в здоровому глузді. \~ \~ \~ \~Факт власноручного підписання розписок та отримання коштів [PERSON] від [PERSON] було підтверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зазначили, що розписки були написанні [PERSON], а кошти в розмірі 39500 доларів США були одержані ним в грудні 2011 року, однак в розписці на вимогу [PERSON] було зазначено, що кошти позичені 01 січня 2012 року. Кошти в розмірі 53\~700 доларів США були ним одержані 01 квітня 2012 року. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на\~захист особа\~здійснює на\~свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Відповідно до частини першої та третьої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно частини першої статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частина 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. \~ \~ \~ \~Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обовязковий до виконання сторонами. \~ \~ \~ \~Статтею 1046\~ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений\~законом\~розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~-незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов'язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ \~ \~ \~Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідач свої зобовязання у визначений сторонами у договорі строк не виконав за договорами позики, оформлених розписками і коштів отриманих від позивача у розмірі 93 200 доларів США, не повернув. Факт власноручного підписання розписок відповідач не заперечив. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Із статей 610, 611 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому\~[PERSON]\~не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі - Декрет № 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або\~законом\~чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов'язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене\~законом\~чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов'язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказана правова позиція викладена у постанові [PERSON] Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з\~відповідача\~на користь позивача боргу у валюті, визначеній договором. Щодо стягнення 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення, на підставі ч. 2 статті 625 ЦК України, суд зазначає. Частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, врахувавши те, що сума боргу за договорами позики становить 93\~200 доларів США, період прострочення з 21.07.2017 по 21.07.2018, а тому розмір трьох процентів річних за несвоєчасне повернення позики становить 2 800,20 доларів США. За таких обставин, виходячи із правову позицію викладену у постанові [PERSON] Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 2\~800,20 доларів США. Щодо стягнення з відповідача процентів за користування отриманими в борг коштами 383\~327,98 грн., нарахованими відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~на суму боргу, суд зазначає. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом\~статті 1 Закону України від 20 травня 1999 року№ 679-XIV «Про Національний банк України»\~(далі - [PERSON] № 679-XIV) облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються\~Конституцією України, цим\~Законом\~та іншими законами України (стаття 2 Закону № 679-XIV). Пунктом 1 частини першої\~статті 15 цього Закону\~передбачено, що правління НБУ приймає рішення, зокрема про встановлення та зміну облікової та інших процентних ставок Національного банку. Відповідно до\~статті 27 Закону № 679-XIV\~НБУвстановлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями. Частиною другою статті 46 вказаного Закону НБУ здійснює дисконтну валютну політику, змінюючи облікову ставку НБУ для регулювання руху капіталу та балансування платіжних зобов'язань, а також коригування курсу грошової одиниці України до іноземних валют. Пунктом 1.1 Положення про процентну політику НБУ, затвердженого\~постановою Правління НБУ від 18 серпня 2004 року № 389(далі - Положення № 389; чинне на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що облікова ставка НБУ - один з монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ установлює для суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період, і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку. Пунктами 3.1, 3.2 цього Положення визначено, що НБУ визначає розмір облікової ставки, дотримуючись таких основних принципів: облікова ставка використовується НБУ одночасно як засіб реалізації грошово-кредитної політики та орієнтир ціни на гроші; облікова ставка є одним із чинників, що характеризують основні напрями змін грошово-кредитного регулювання; облікова ставка має підтримуватися на позитивному рівні щодо прогнозного рівня інфляції, який визначається схваленими Кабінетом Міністрів України основними прогнозними макроекономічними показниками на відповідний рік та враховується під час складання державного бюджету з наступними змінами; облікова ставка є найнижчою серед процентних ставок, за якими НБУ може підтримати ліквідність банків. Визначення рівня та характеру змін облікової ставки НБУ залежить від тенденцій загального економічного розвитку, макроекономічних та бюджетних процесів, стану грошово-кредитного ринку. Національний банк під час визначення облікової ставки враховує й інші фактори, які можуть вплинути на вартість коштів у національній валюті, - інфляційні або девальваційні очікування, процентні ставки рефінансування, які використовуються центральними банками країн, що мають тісні торговельно-економічні зв'язки з Україною тощо. Можна зробити висновок, що облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб'єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня\~2017 року у справі № 6-2667цс16. Враховуючи, що частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов'язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої\~статті 1048 ЦК України\~не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого\~ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій\~статті 1049 ЦК України\~щодо обов'язку позичальника. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою\~статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Вказана правова позиція викладена у постанові [PERSON] Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц. Таким чином відсутні правові підстави щодо стягнення\~з відповідача\~в користь\~позивача процентів\~за користування\~отриманими в\~борг коштами\~в розмірі\~383\~327,98\~грн.,\~а тому\~в цій\~частині слід\~відмовити у\~задоволенні позову.\~ Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Посилання відповідача на ті обставини, що ним не отримувалися кошти від позивача, суд не приймає до уваги, оскільки факт власноручного підписання розписок та отримання коштів [PERSON] від [PERSON] було підтверджено розписками, що відповідає вимогам статті 1047 та показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зазначили, що розписки були написанні [PERSON], а кошти в розмірі 39500 доларів США були одержані ним в грудні 2011 року, однак в розписці на вимогу [PERSON] було зазначено, що кошти позичені 01 січня 2012 року. Кошти в розмірі 53\~700 доларів США були одержані ним 01 квітня 2012 року. \~ \~ \~ \~Крім цього судом не приймається до уваги показання свідків з приводу передачі коштів за вищевказаними розписками, враховуючи положення статті 1051 ЦК України. \~ \~ \~ \~Посилання відповідача на ті обставини, що розписки є недійсними не було підтверджено належними доказами. \~ \~ \~ \~Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо повернення позики та відсотків, та вважає, що позов підлягає до задоволення та стягнення з відповідача 96 000,20 доларів США. Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 8\~810,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial