Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - [PERSON], борг за договором позики. В обґрунтування позову вказав, що 26 вересня 2013 року уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого передав йому у борг 7000 грн., а відповідач зобов'язався повернути вказану суму до 31 грудня 2013 року, про що було складено розписку. Відповідач в зазначений період борг не повернув, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 7000 грн. та судовий збір в розмірі 243, 60 грн. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просить суд їх задовольнити. Пояснив, що відповідач - [PERSON], працював у нього найманим працівником на «Новій Пошті», і з його вини зі складу пропав фотоапарат вартістю 7000 грн. Так як він вважає, що саме [PERSON] винен в завданій матеріальній шкоді, він наполягав на тому, щоб відповідач написав йому боргову розписку, в якій зобов'язався відшкодувати завдану матеріальну шкоду в розмірі 7000 грн. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що ніяких грошей не отримував від [PERSON], тому просить відмовити у задоволенні його вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 638 ч.1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В одній із постанов Верховний суд України (справа № 6-63 ЦС 13 від 18 вересня 2013 року про перегляд ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ) вказав, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що фактично договір позики між сторонами не укладався, оскільки він не відповідає правовій природі договору позики, так як фактично грошові кошти відповідачу не передавались, що підтверджено сторонами. Так, позивач в судовому засіданні повідомив, що грошових коштів відповідачу не передавав, а розписку було складено в забезпечення повернення коштів, що були втрачені внаслідок нанесеної матеріальної шкоди. Крім того, відсутні підписи свідків, що мали б засвідчити дійсність укладеного договору позики. Тому вказану розписку суд не може вважати укладеним договором, що тягне за собою визнання недійсною укладеного правочину. Суд дослідив матеріали закритого кримінального провадження, внесене до ЄРДР за № 12013170450000389 за заявою [PERSON] стосовно здійснення шахрайських дій відносно нього [PERSON] Як випливає з постанови про закриття кримінального провадження від 03 квітня 2014 року, у діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення, на підставі наявних матеріалів та доказів встановити факт незаконного заволодіння грошовими коштами [PERSON] не було підтверджено. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Відповідно до ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Зважаючи на викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу необхідно відмовити. На підставі ст.ст. 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049, 1050, 1051 ЦК України,

Outcome: dismissed