Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовними вимогами зобовязати директора Харківського міського центру зайнятості [PERSON] письмово спростувати запис: «…надалі почали конфліктувати з цього приводу із спеціалістом з працевлаштування [PERSON], про що складений відповідний акт від 23.12.2015 року…», наведений в листі від 12.01.2016 року № ХМЦЗ-1-із, який є неправдивим і відноситься до категорії недостовірних відомостей; визнати поведінку заступника начальника відділу Харківського міського центру занятості [PERSON], а також провідних фахівців з питань зайнятості Харківського міського центру зайнятості [PERSON], [PERSON] у здійсненні спостереження, нагляду і слідкування за ним під час прийому в Харківському міському центрі зайнятості 23.12.2015 року з 16:00 до 16:53 години неправовою; заборонити заступнику начальника відділу Харківського міського центру занятості [PERSON], провідним фахівцям з питань зайнятості Харківського міського центру зайнятості [PERSON], [PERSON] здійснювати за ним спостереження, нагляду і слідкування в приміщенні Харківського міського центру зайнятості; зобовязати заступника начальника відділу Харківського міського центру занятості [PERSON], провідних фахівців з питань зайнятості Харківського міського центру зайнятості [PERSON], [PERSON], [PERSON] письмово спростувати неправдиву та недостовірну інформацію, наведену в акті від 23.12.2015 року, що після ознайомлення із записом у Додатку 1 він почав себе поводити «неадекватно та емоційно» і «погрожував написати скаргу», яка принижує його честь та гідність. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом директора Харківського міського центру зайнятості від 25.11.2014 року № НТ141125 йому поновлено статус безробітного, на підставі заяви від 25.11.2014 року, за період перебування на обліку відповідач не сприяє його працевлаштуванні, у звязку з чим він звертається зі скаргами до керівництва Харківського міського центру зайнятості. Зазначає, що відповідач намагається припинити його реєстрацію безробітного та створює йому образ конфліктної людини. Так, 23.12.2015 року будучи присутнім в Харківському міському центрі зайнятості на прийомі, який проводила з ним [PERSON] за робочим місцем № 245, в подальшому був складений акт підписаний [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], який принижує честь та гідність позивача, оскільки в ньому зазначено, що під час прийому він поводив себе неадекватно та емоційно. Позивач вважає такий запис є неправдивим та таким, що виставляє його у вигляді неврівноваженої людини, а також спотворює його висловлювання, оскільки, як стверджують відповідачі, він погрожував написати скаргу на імя директора. Як вказує позивач, зі змісту вищезазначеного акту від 23.12.2015 року вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] в незаконний спосіб за ним спостерігали, наглядали та слідкували не повідомивши його про такий намір, такого дозволу він не надавав, робочі місця [PERSON], [PERSON], [PERSON] знаходилися за №№ 247, 244, 242 відповідно, до яких позивач не мав жодного відношення, до них не звертався та не спілкувався. Позивач вважає, що [PERSON] та [PERSON] перевищили свої посадові повноваження здійснюючи за ним спостереження, нагляд та слідкування одночасно приймаючи інших безробітних. Також позивач відзначає, що відповідачі не розкривають поняття терміну «неадекватно» та «емоційно», не наводять характеристику його «неадекватного» та «емоційної» поведінки, не обґрунтовують та не наводять доказів в підтвердження цих доводі. Зазначає, що відповідачі здійснюючи 23.12.2015 року за ним спостерігання, нагляд та слідкування торкнулися його особистого (приватного) житла без його дозволу, простежує, що відповідачами поширюються відомості, при цьому позивач посилається на його право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя та залишає за собою самостійно визначати своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. За вказаних обставин, посилаючись на положення статті 32 Конституції України, статтю 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, статтю 277 Цивільного кодексу України звернувся до суду з позовною заявою про захист честі та гідності. В судовому засіданні\~ позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заперечували проти позивних вимог, просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі за необґрунтованістю та недоведеністю, з урахуванням письмових заперечень. Відповідач [PERSON] зазначила, що працює провідним фахівцем з питань зайнятості Харківського міського центру зайнятості, 23.12.2015 року під час прийому після того, як позивачу [PERSON] було запропоновану вакансію «спеціаліст державної служби» в Управління праці та соціального захисту населення Комінтернівського району Харківської міської ради, останній відмовився від неї, пояснюючи тим, що він втратив свою кваліфікацію та не може працювати за цією професією. Наприкінці прийому після того, як позивач ознайомився із записом у Додатку №1 до ПК [PERSON] змінив свою позицію, почав емоційно наполягати на отриманні направлення на працевлаштування, чим привернув увагу оточуючих колег, зателефонував до роботодавця в присутності [PERSON] було зясовано, що вакансія актуальна, проте уповноважений співробітник на проведення співбесіди був відсутній на робочому місці. Враховуючи, що чинним законодавством передбачено обовязкове надання направлення на працевлаштування тільки після узгодження з роботодавцем, позивачу не було видано направлення на працевлаштування в паперовому вигляді, про що [PERSON] було розяснено та було рекомендовано, за згодою, скласти план самостійного пошуку роботи для того, щоб позивач самостійно зателефонував роботодавцю з метою призначення йому зустрічі для співбесіди. Проте [PERSON] категорично відмовився від складання плану самостійного пошуку роботи і погрожував написати скаргу на неї до керівника центру зайнятості, що призвело до хвилювання. Зазначає, що емоційна поведінка привернула увагу співробітників, відволікала їх від роботи. Ніякого спостереження та слідкування ніхто не здійснював, вказані доводи позивача є недоведеними. Під час прийому позивач постійно відволікався на свої телефонні дзвінки, що призвело до продовження часу прийому, її бесіда з позивачем проводилась в межах етики ділового спілкування, що не зачіпало його честь та гідність. Відповідач [PERSON] зазначила, що працює провідним фахівцем з питань зайнятості Харківського міського центру зайнятості, її робоче місце № 247 в Харківському міському центрі зайнятості, інші 10 робочих місць знаходиться в кабінеті № 203, вказаний кабінет великий, між столами відсутні перегородки, добре чути спілкування. Зазначила, що 23.12.2015 року вона перебувала на робочому місці, здійснювала прийом громадян, спостерігати та слідкувати за [PERSON] не мала часу, проте в силу перебування в одному кабінеті та мають нормальний зір та слух звичайно чула про що йшла розмова за 245 робочим місцем, яка довго тривала. З актом від 23.12.2015 року складеним провідним фахівцем з питань зайнятості [PERSON] повністю згодна. З приводу «неадекватності» зазначила, що це не тільки людина, яка кричить чи веде себе розвязно, але й людина, яка провокує конфліктну ситуацію. На прийому 23.12.2015 року [PERSON] навмисно плутав спеціаліста з працевлаштування щодо підбору роботи, а саме зазначаючи, що він кваліфікований спеціаліст то ні, зі слів [PERSON] не зрозуміло яку роботу він шукає. З приводу втручання в його особисте життя вважає вказані доводи недоцільними, оскільки [PERSON] відвідує центр зайнятості з приводу працевлаштування, куди може добровільно прийти на прийом будь-яка особа, позивач не позбавлений можливості звернутися до будь-якого спеціаліста. Відповідач [PERSON] зазначила, що працює провідним фахівцем з питань зайнятості Харківського міського центру зайнятості, її робоче міце знаходиться поряд з робочим місцем [PERSON] яка вела прийом, звісно вона чула що відбувається навколо знаходячись в одному приміщенні та поряд, могла чути мову людей, які близько знаходяться, проте наміру спостерігати, наглядати і слідкувати не мала і не здійснювала. Щодо неадекватної поведінки та емоційності зазначила, що в її розумінні неадекватність поведінки [PERSON] полягає в тому, що спочатку він відмовився від запропонованої йому вакансії, а потім дізнавшись, що цей факт був зафіксований у Додатку №1 став наполягати, щоб йому видали це направлення, що супроводжувалось емоційною поведінкою. Також під час прийому [PERSON] неодноразово розмовляв по телефону, вирішував особисті проблеми, чим заважав працювати як їй, так її колегам, ніяким чином не порушила честь та гідність [PERSON] та не мала наміру ні бажання спостерігати, наглядати і слідкувати. Відповідач [PERSON] зазначила, що її робоче місце № 242 в кабінеті № 203 Харківського міського центру зайнятості, усі провідні спеціалісти з питань зайнятості починаючи з № 243 по № 251 працюють в одному кабінеті, відстань між робочими місцями невелика, тому все що відбувається в цьому приміщенні доступно до сприйняття для кожного, хто в ньому присутній. 23.12.2015 року вона була цілий день на роботі та виконувала свої посадові обовязки. Зазначила, що в продовж робочого дня у разі якщо в кабінеті виникає таа ситуація, яка привертає увагу оточуючих звичайно вона, як заступник начальника відділу повинна на це відреагувати. Під час прийому [PERSON] 23.12.2015 року, який тривав з 16:00 до 16:53 години вона була свідком його поведінки на прийомі. Спочатку все було спокійно, але постійні телефонні дзвінки, які надходили позивачу заважали вести прийм провідному фахівцю з питань зайнятості [PERSON] Коли [PERSON] запропонували вакансію спеціаліста державної служби в Управління праці та соціального захисту населення Комінтернівського району він від неї відмовився, мотивуючи втратою кваліфікацією, про що було здійснено відповідний запис у Додатку № 1 до персональної картки, також під час прийому були опрацьовані і інші вакансії, які в той час були актуальні на ринку праці. Після ознайомлення із записом у додатку № 1 до ПК про відому від вакансії спеціаліст державної служби, [PERSON] почав голосно вимагати видати йому направлення до УПЗСН Комінтернівського району, чим привернув увагу на себе оточуючих. За таких умов фахівцем було зроблено дзвінок до роботодавця, щоб узгодити дату зустрічі безробітного і роботодавця, але начальника відділу кадрів не було на роботі, тому позивачу було запропоновано план самосійного пошуку роботи з даною вакансією, але [PERSON] категорично відмовився. По завершенню прийому він відмовився ставити свій підпис в додатку № 1, тому фахівець [PERSON] склала акт, який підписали всі, хто був свідком даного прийому та поведінки [PERSON] З приводу застосування слова «неадекватність» в акті від 23.12.2015 року зазначає, що ніхто не переслідував приниження честі та гідності [PERSON], це тільки характеризувало його поведінку в даній конкретній ситуації під час прийому, то ін. стверджує, що його кваліфікація втрачена, а через декілька хвилин це спростовує голосно вимагаючи видачі направлення, не знаючи яка робота йому потрібна. Дії спеціалістів з питань працевлаштування вважає такими, що знаходились у правовому полі у відповідності з посадовими інструкціями. В судовому засіданні представник Харківського міського центру зайнятості [PERSON], яка діє на підставі довіреності, заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні за невмотивованістю та безпідставністю. Суд, заслухавши думки присутній сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в Харківському міському центрі зайнятості, наказом від 25.11.2014 року № НТ 141125 йому поновлено статус безробітного (арк. справи 9). 23.12.2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був складений акт до особової справи № 203914112500014 про те, що під час прийму [PERSON] телефонні дзвінки постійно заважали проводити співбесіду, що призвело до продовження прийому зі спеціалістом (з 16:00 до 16:53). Під час опрацювання контрольно-оперативних вакансій «спеціаліст державної служби» (з юридичною освітою) було постановлено питання чи зможе він працювати з цією професією в Управління праці та соціального захисту населення Комінтернівського району, відповів, що загубив свою кваліфікацію і не може працювати за цією професією. Ознайомившись із записем у Додатку № 1, де було вказано, що він відмовляється від даної роботи, почав поводити себе неадекватно та емоційно. Одразу почав вимагати направлення та працевлаштування до УПЗСН Комінтернівського району. О 16:51 було за телефоновано до УПЗСН з приводу узгодження часу зустрічі з роботодавцем. Роботодавець відповів, що вакансія актуальна, але начальника відділу кадрів немає (пішла до адміністрації) [PERSON] категорично відмовився від плану самостійного пошуку роботи, відмовився поставити підпис у Додатку № 1, написав свій коментар та погрожував написати скаргу на імя директора. Підписи присутніх осіб: заступник начальника відділу [PERSON], провідні фахівці з питань зайнятості [PERSON], [PERSON], [PERSON] (арк. справи 10). Зі змісту копії Додатку № 1 відвідування центру зайнятості, надані послуги, рекомендації щодо сприяння працевлаштуванню [PERSON] вбачається, що 23.12.2015 року о 16-00 годині було вчинено запис про перебування позивача в Харківському міському центрі зайнятості, надавалась послуга з підбору роботи, опрацьована контрольна оперативна вакансія спеціаліст державної служби УПЗСН Комінтернівського району Харківської міської ради, відмова особи, мається запис про те, що запис фатку відмову від роботу в УПЗСН незаконна, направлення на працевлаштування в УПЗСН Комінтернівського району категорично відмовлено (арк. справи 11). Згідно листа директора Харківського міського центру зайнятості [PERSON] від 12.01.2016 року повідомляється [PERSON] на його інформаційний запит від 05.01.2016 року, що під час його прийому 23.12.2015 року в Харківському міському центрі зайнятості він відмовився від пропозиції опрацювання запропонованої йому вакансії в УПЗСН у Комінтернівському районі за мотивом «тривалий час не працював», що засвідчено письмово у Додатку № 1, зазначено, що надалі він почав конфліктувати з цього приводу з спеціалістом з працевлаштування [PERSON], про що складений відповідний акт від 23.12.2015 року (арк. справи 13-14). Згідно листа директора Харківського міського центру зайнятості [PERSON] від 01.02.2016 року вбачається, що накази щодо здійснення спостереження за [PERSON] в Харківському міському центрі зайнятості не видавались (арк. справи 20). Відповідно до статті 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно статті 15 ЦПК України суд розглядає в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статею 201 Цивільного кодексу України встановлено, що особистим немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 275 Цивільного кодексу України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 Цивільного кодексу України, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Згідно ст. 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування інформації. У розумінні згаданих норм, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема Проте аналіз акту від 23.12.2015 року дає підстави стверджувати, що вказаний документ не містить інформацію про вчинення позивачем будь-яких порушень норм чинного законодавства, порушення громадського порядку, принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, не містить відомостей, які порушують особисті немайнові права позивача, його право на повагу до честі та гідності. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», (далі Постанова), відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, є юридична особа, в якій вона працює. З матеріалів справи вбачається, що акт від 23.12.2015 року був складений відповідачами при виконанні ними службових обовязків. Разом з тим, суд вважає за необхідним надати правову оцінку вимогам позивача та обставинам на які посилається останній. Відповідно до п. 15 Постанови № 1 від 27.02.2009 року, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позовних вимог, про захист честі, гідності та ділової репутації є сукупність наступних обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з ч. 3 статті 277 Цивільного кодексу України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до п. 17 Постанови № 1 від 27.02.2009 року, у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. Вимоги про спростування інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, поширена в наданому акті від 23.12.2015 року можуть розглядатись судом у порядку, передбаченому статтею 277 Цивільного кодексу України, однак суд вважає, що акт від 23.12.2015 року є наслідком реагування відповідачів на поведінку позивача під час прийому громадян в Харківському міському центрі зайнятості. Відповідно до ч. 2 статті 471 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, 1950 року. Таким чином, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що вищевказаний акт від 23.12.2015 року був складений відповідачами, в якому відображено поведінку позивача під час прийому громадян в Харківському міському центрі зайнятості, який є долучений до особової справи позивача та нікуди не направлявся. За результатами дій позивача [PERSON] 23.12.2015 року під час опрацювання вакантних посад з метою працевлаштування його на роботу відповідачі висловили свій погляд на обставини, що відбувалися в кабінеті № 203 Харківського міського центру зайнятості, в якому здійснюється прийом громадян усіма провідними спеціалістами з питань зайнятості, на думку суду є оціночним судженням, а вказана інформація не може вважатися такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію.\~ На підставі вище наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed