Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що працював з 26 липня 2012 року по 21 листопада 2014 року, монтажником 4-го розряду в монтажній дільниці №2, звідки була звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В порушення вимог законодавства позивачу при звільнені було не виплачено заборгованість по заробітній платі. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі 2400 гривень та моральну шкоду внаслідок невиплати заробітної плати в розмірі 2000 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав повністю вказавши, що заборгованість по зарплаті була сплачена 5 грудня 2014 року шляхом перерахування на банківську картку позивача. Вважають вимоги позивача необґрунтованими. Судом досліджені докази по справі: Досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні: - копія паспорту позивача /а.с. 3/, згідно якої підтверджується місце проживання позивача; - копія трудової книжки позивача /а.с. 5/, згідно якої підтверджується, що позивач працював з 26 липня 2012 року по 21 листопада 2014 року, монтажником 4-го розряду в монтажній дільниці №2, звідки була звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; - довідка з Пенсійного фонду /а.с. 7/, згідно якої підтверджується розмір заробітної плати отримуваної позивачем у відповідача; - свідоцтво про шлюб /а.с. 8/, згідно якого підтверджується що позивач одружений; - свідоцтво про народження /а.с 9/, згідно якого підтверджується, що позивач має дитину; - розрахунковий лист /а.с 17/, згідно якого підтверджується, що позивачу була виплачена заборгованість по зарплаті 5 грудня 2014 року; В судовому засіданні встановлено: Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що працював з 26 липня 2012 року по 21 листопада 2014 року, монтажником 4-го розряду в монтажній дільниці №2, звідки була звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В порушення вимог законодавства позивачу при звільнені було не виплачено заборгованість по заробітній платі. Повний розрахунок по заборгованості по зарплаті був здійснений 5 грудня 2014 року. Згідно зі ст. 115 КЗпП України Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 КЗпП України В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст. 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди„ суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів... Проаналізувавши об'єктивні дані, що вищевикладені в судовому рішенні, засновані на представлених сторонами й досліджених судом доказах, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Сторонами не заперечувався факт наявності заборгованості по виплаті заробітної плати, на момент звільнення позивача. Повний розрахунок був здійснений 5 грудня 2014 року, тобто після спливу двох тижнів після звільнення. Вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі задоволенню не підлягає оскільки доказами наданими відповідачем підтверджено сплату заборгованості позивачу, позивач ніяких доказів на підтвердження наявності ще якоїсь заборгованості суду не надав таких фактів судом не встановлено. Також підтверджена невиплата позивачу вищезазначеної суми в день звільнення, тобто наявне порушення вимоги ст. 116 КЗпП України, що не заперечується відповідачем, у зв'язку з невиконанням зобов'язань відповідачем позивач зазнав певні моральні страждання, що відтворилися в переживаннях у зв'язку з порушенням нормального образу життя позивача, відсутність значної суми грошей на які позивач розраховував, відсутності коштів для придбання харчів, одежі, взуття та предметів побуту, необхідність позивача шукати грошей в знайомих, застосовувати додаткові зусилля для організації нормального життя, знаходження позивача в ролі «прохача» коштів які по закону належать йому, відшкодування йому шкоди з відповідача в примусовому порядку. Суд з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань протягом двох тижнів з дня звільнення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, оцінює моральну шкоду у 200 гривень. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно вимог. ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. 115, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial