Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» про стягнення суми банківського вкладу. Мотивує заявлені вимоги тим, що 10.07.2014 року між ним та відповідачем ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» було укладено договір (заява) № 300131/81896/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік», відповідно до умов якого, він передав ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» на вкладний рахунок №2620.8.289605.001 грошові кошти в сумі 16800,00 доларів США із нарахуванням та виплатою процентів за ставкою - 13.5 % і відповідно до п.6 договору, визначено, що після закінчення строку, зазначеного в п.1 договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 основних умов. Строк розміщення вкладу може бути продовжено в порядку, строки та на умовах, визначених положеннями п.5.2 основних умов. Зазначає, що 10.07.2015 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення йому вкладу, однак вклад до даного часу не повернуто та відповіді з даного приводу не отримав та станом на 11.07.2015 року відповідач мав повернути йому суму вкладу, разом із сумою нарахованих за користування відсотками, що складає: 16800,00 доларів США суму вкладу та 2268,00 доларів США проценти. Просить, заявлені позовні вимоги про стягнення суми банківського вкладу у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в його інтересах представник - [PERSON] в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи; від представника позивача [PERSON] в суд поступила письмова заява, в якій просить розглянути справу у його відсутність і в відсутність позивача, позовні вимоги підтримано в повному обсязі, які просять задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» в судове засідання повторно не зявився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомив. Суд, виходячи з наведеного та вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якою передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів, відсутності згоди позивача на заочний розгляд справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача ПАТ «[PERSON] і Кредит». Вивчивши і розглянувши матеріали справи, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Відносно заявлених позивачем позовних вимог судом установлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1\~ст. 6 Цивільного кодексу України\~сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно\~ст. 627 Цивільного кодексу України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору. Згідно ст.ст.1058 ч.1, 1059 ч.1, 1060 ч.ч.1,2 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Статтею 22 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках в банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Отже, судом належними і допустимими доказами по справі установлено, що 10.07.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» було укладено договір (заява) за № 300131/81896/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік», згідно умов якого він передав банку на вкладний рахунок №2620.8.289605.001 гроші в сумі 16800,00 доларів США на строк з 10.07.2014 року по 10.01.2015 року з нарахуванням та виплатою процентів за ставкою 13.5 % (а.с.4). У відповідності до квитанції №26 від 10.07.2014 року позивачем [PERSON] перераховано кошти в сумі 16800,00 доларів США на рахунок відповідача ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» (а.с.5). Позивач [PERSON] звернувся 10.07.2015 року до відповідача з вимогою про повернення йому вкладу, однак вклад до даного часу не повернуто та відповіді з даного приводу не отримав (а.с.6). До даного часу відповідачем вклад позивачу не повернуто, доказів про повернення позивачу [PERSON] суми вкладу та нарахованих процентів відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 509 ч.1\~ Цивільного кодексу України\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 526 ч.1\~Цивільного кодексу України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимоги ст. 610 ч.1\~Цивільного кодексу України,\~вказують, що порушеним є зобовязання в разі його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 1058 ч.1 Цивільного кодексу України передбачено, що\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ч.1\~Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час, зазначено у \~ст. 1075 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках в банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Вищенаведене повністю відповідає і правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в справі № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року, що у відповідності до вимог ст.360-7 ЦПК України підлягає обов»язковому застосуванню судами при розгляді аналогічних позовів. Крім того, відповідачем не надано доказів (копій видаткових касових документів), які б підтверджували, що сума вкладу за договором було достроково отримано позивачем. Також відповідачем не надано доказів, що позивач надавав будь-якій іншій особі довіреність на отримання вкладу за депозитним договором. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги заявлені [PERSON] Р,М. про стягнення коштів (повернення депозиту) грунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Відповідно до умов депозитних договорів, а також п. п. 3, 19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач є виконавцем обумовлених ним послуг, а позивач споживачем, тому захист прав позивача, як споживача, регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів», та відповідними нормами ЦК України. Згідно п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а також ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі за позовами до суду щодо захисту їх прав звільняється від сплати судового збору. \~Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, позивач, при подачі позову до суду, звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судовий збір, у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача. Частиною 1 ст.16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним\~\~ є\~\~рішення,\~\~яким\~\~суд,\~\~виконавши\~\~вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону. Обгрунтованим є\~\~рішення,\~\~ухвалене\~\~на\~\~основі\~\~повно, всебічно\~\~з'ясованих\~\~обставин,\~\~на\~\~які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,\~\~підтверджених\~\~тими\~\~доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, визначеного предмету спору, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги до [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» про стягнення коштів (повернення депозиту) є обґрунтованими і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved