Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування спільним сумісним майном. В обґрунтування позову зазначає, що 03.01.2003р. він перебуваючи в шлюбі з відповідачем, придбав квартиру [ADDRESS] . 16 січня 2009 року рішенням Лубенського міськрайонного суду поділене майно набуте під час шлюбу сторін та виділено [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Особистий рахунок по сплаті за комунальні послуги у квартирі розділений на [PERSON] та [PERSON] . Відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2008 року, має заборгованість по сплаті комунальних послуг, в утриманні квартири участі не приймає. Позивач працює на морських суднах і після рейсу проживає у вказаній квартирі, яку практично утримує одноособово, відповідач з приводу утримання та користування квартирою спілкуватися не бажає у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду, щоб встановити, яку частину квартири має утримувати, а яку частину має утримувати відповідачка. Прохає суд: встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: - виділити [PERSON] у користування ізольовану кімнату площею 16, 8 кв.м. (з балконом); та кімнату розміром 11,4 кв.м. - виділити у користування [PERSON] ізольовану кімнату площею 16, 8 кв.м. з лоджією площею 4.75 кв.м., що розташована поряд з житловою кімнатою; - в спільному користуванні співвласників залишити: кухню, тамбур, коридор, ванну кімнату, вбиральню (санвузол). У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча, відповідно до ст.ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, клопотання від відповідача про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини справи дослідивши докази в порядку заочного провадження суд встановив наступне: 20.01.2003р. [PERSON] перебувачи в шлюбі з [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу придбав квартиру за адресою [ADDRESS] . (а.с.6). 16 січня 2009 року рішенням Лубенського міськрайонного суду майно набуте під час шлюбу сторін поділене та виділено [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] . (а.с.8) Особистий рахунок по сплаті за комунальні послуги у квартирі розділений на [PERSON] та [PERSON] . Відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2008 року, що підтверджується актом від 18.08.2021р. (а.с.9), має заборгованість по сплаті комунальних послуг (а.с.11-12). Позивач проживає у вказаній квартирі, заборгованості по сплаті комунальних послуг не має. (а.с. 11) На даний час між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо певного порядку користування квартирою. Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна, у сплаті податків, зборів, обов`язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 380 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно п.14 постанови № 20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 Постанови №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Поділ квартири в натурі, в даному випадку, є неможливим, оскільки сторонам неможливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. Згідно технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , квартира загальною площею - 71,9 кв. м., складається з 3 кімнат житловою площею 45 кв. м., у тому числі1-а кімната 16.8 кв.м., 2-а кімната 11.4 кв.м., 3-я - 16.8 кв. м, а також кухні площею 8,6 кв.м., ванної кімнати площею- 2,6 кв.м., вбиральні об`єднаної - 0,9 кв. м., коридору - 11,4 кв.м., обладнана балконом - 3,3 кв. м., лоджією - 4,8 кв. м. За положенням ч 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15. Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками, відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних на праві власності кожному із співвласників. Позивачем запропоновано певний порядок користування, саме виділити [PERSON] у користування ізольовану кімнату площею 16, 8 кв.м. (з балконом); та кімнату розміром 11,4 кв.м. - виділити у користування [PERSON] ізольовану кімнату площею 16, 8 кв.м. з лоджією площею 4.75 кв.м., що розташована поряд з житловою кімнатою; - в спільному користуванні співвласників залишити: кухню, тамбур, коридор, ванну кімнату, вбиральню (санвузол), з яким погоджується і суд. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved