Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ) про захист прав споживачів шляхом розірвання договору № 1407-01-2020 від 14 липня 2020 року та стягнення попередньої оплати і пені за прострочення виконання зобов`язання. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: розірвати договір № 1407-01-2020 на виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей від 14 липня 2020 року, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] попередню оплату за договором №1407-01-2020 на виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей від 14 липня 2020 року в сумі 48 780,00 грн та пеню за прострочення виконання зобов`язання в сумі 92 682,00 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 14 липня 2020 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було підписано договір на виготовлення та монтаж міжкімнатних перегородок та дверей № [NUMBER] . Договором визначено, що датою монтажу після виготовлення металевих конструкцій буде період з 10-го по 15-те вересня 2020 року. 14 липня 2020 року заявником перераховано авансовий внесок (платіж) у вигляді 90% загальної вартості замовлення в сумі 48 780,00 грн. Загальна вартість робіт за договором складає 54 200,00 грн. З ініціативи позивача було проведено ряд телефонних розмов та листування із виконавцем з метою з`ясування можливості виконання зі сторони відповідача взятих га себе зобов`язань та реальні строки, однак під час листування з`ясовано, що виконання замовлення не розпочато. В подальшому встановити зв`язок з відповідачем виявилось неможливим. 19 жовтня 2020 року виконавець під час особистої зустрічі запевнив позивача у готовності мирового врегулювання шляхом повернення авансового платежу та повної компенсації за грубе порушення умов договору та ознайомив зі змістом листа щодо пропозиції змінити кінцеві строки, визначені пунктом 1.4 договору щодо виконання робіт, на 70-99 днів. 21 жовтня 2020 року та 09 листопада 2020 року позивачем направлено відповідачу повідомлення про розірвання договору та повернення авансового платежу. Зазначену вимогу відповідачем отримано засобами потового зв`язку 10 листопада 2020 року. Зважаючи на те, що виконавцем допущено грубе порушення умов договору щодо строків його виконання, що на думку [PERSON] є грубим порушення його права, як споживача, наявні підстави для розірвання договору та відшкодування збитків шляхом повернення авансового платежу у сумі 48 780,00 грн і сплати пені, відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі 3% від загальної вартості робіт за договором за кожен день прострочення, що складає 92 682,00 грн. 20 листопада 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с.31-33). Листом від 20 листопада 2020 року копія вказаної ухвали направлена на адресу позивача та відповідача разом з копією позовної заяви та додатками (а.с.34). Копію вказаної ухвали суду про відкриття провадження отримано позивачем 02 лютого 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.36). Копію вказаної ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими документами відповідачем отримано не було, конверт з надісланими документами повернувся з поштового відділення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.37), у зв`язку з чим листом від 25 лютого 2021 року копію ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими документами повторно направлено на адресу відповідача (а.с.38), проте на час розгляду докази отримання відповідачем надісланого відправлення в матеріалах справи відсутні. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Позивачем [PERSON] додаткових пояснень до суду подано не було. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши подані стороною позивача документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 липня 2020 року між ФОП [PERSON] (виконавець) та [PERSON] (замовник) був укладений договір № 1407-01-2020 на виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей, згідно якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати у відповідності до умов даного договору проектування (креслення), виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей, монтаж за адресою [ADDRESS] (а.с.11- 14). Згідно п.1.2. вказаного договору, результатом робіт за даним договором є: перший етап - виготовлені та доставлені до місця проведення монтажних робіт всі компоненти та комплектуючі для зборки кінцевих конструкцій; другий етап - повністю змонтовані та встановлені конструкції. Підписання акту виконаних робіт. Дата монтажу 10-15 вересня 2020 року. Вартість виконання робіт та транспортних витрат становить 54 200,00 грн. Оплата здійснюється поетапно, наступним чином: платіж 90%, що складає 48 780,00 грн перераховується замовником у день укладення договору, платіж 10%, що складає 5 420,00 грн перераховується замовником у день закінчення робіт (п. 1.4, 2.1, 2.2.1, 2.2.2 договору). На виконання п. 2.2.1 вказаного договору позивач [PERSON] 14 липня 2020 року сплатив відповідачу 48 780 грн, що підтверджується відміткою на останньому аркуші договору та довідкою АТ «ОТП Банк» № 008-5-1/1260 від 09 листопада 2020 року (а.с.14,15). Листом від 19 жовтня 2020 року ФОП [PERSON] звернувся до [PERSON] з пропозицією змінити строки, зазначені у п. 1.4 договору на виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей щодо виконання робіт на 70-99 днів, посилаючись на ситуацію, яка склалася на підприємстві (а.с.19). 09 листопада 2020 року позивачем [PERSON] на адресу ФОП [PERSON] надіслано повідомлення про відмову від договору № 1407-01-2020 на виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей, повернення сплачених коштів та сплату пені у порядку ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яке відповідачем отримано 10 листопада 2020 року, що підтверджується відстеженням поштового відправлення (а.с.23-25). Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Отже, договір підряду (побутового підряду) є складним зобов`язанням, оскільки включає як права, так і обов`язки кожної із його сторін (обов`язок підрядника виконати певну роботу і право вимагати її оплати, обов`язок замовника оплатити виконану роботу і право вимагати виконання обов`язку підрядником). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків. Відповідно до частин 1, 3 ст. 612 ЦК Укаїни боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Положеннями ст. 849 ЦК України передбачено, що у випадку якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. Аналіз положень ч. 5 ст. 653 ЦК України свідчить, що тільки при розірванні договору у зв`язку з істотним його порушенням однією зі сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] просить суд розірвати договір №1407-01-2020 на виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей, укладений 14 липня 2020 року між ним та ФОП [PERSON] , а також стягнути з відповідача попередню оплату за договором (авансовий платіж) в сумі 48 780,00 грн та пеню в розмірі 3% вартості послуг відповідно до вимог ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Розділом 4 укладеного між сторонами 14 липня 2020 року договору № 1407-01-2020 на виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей передбачена відповідальність сторін. Так, відповідно до п. 4.1 у випадку невиконання виконавцем з вини виконавця робіт або недосягнення показників, які передбачені діючим договором, кресленнями, усними домовленостями, а також листуванням (поштою, смс, viber, telegram), замовник може розірвати договір та вимагати повернення коштів: а) 100% всіх проведених платежів у випадку, якщо виконавець не виготовив конструкції до дати монтажу; б) 30% всіх проведених платежів разом з готовими конструкціями та комплектуючими до них у випадку, якщо виконавцем не було встановлено та змонтовано конструкції в дату, про яку домовилися виконавець та замовник за адресою монтажу. Сплату пені, інших штрафних санкцій даним розділом договору не передбачено (а.с.12). У ході розгляду справи встановлено, що виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей у визначений договором від 14 липня 2020 року строк до 10-15 вересня 2020 року виконані не були, грошові кошти позивачу, в зв`язку з невиконанням умов договору, відповідачем не повернуті. З матеріалів справи не вбачається, та ФОП [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про повне або часткове виконання ним умов договору. Крім того, стороною відповідача не надано суду доказів того, що [PERSON] ухилявся від отримання товару або вчиняв дії, які б свідчили про перешкоджання відповідачу виконати умови договору, зокрема, в частині виготовлення та монтажу кімнатних перегородок та дверей. Відповідно до положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За правилами ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Окрім того, до моменту вчинення порушення неустойка відіграє забезпечувальну функцію, а з моменту порушення - являє собою міру відповідальності. Умовами укладеного між сторонами 14 липня 2020 року договору не передбачена сплата неустойки в разі порушення умов чи строків виконання зобов`язань за договором. Разом з тим, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимогу до відповідача про розірвання договору №1407-01-2020 від 14 липня 2020 року на виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей, оскільки, в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов`язань в частині термінів виготовлення та монтажу кімнатних перегородок і дверей, та ці обставини не спростовано відповідачем, яким не надано суду докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов`язань. Виходячи з наведеного, суд убачає передбачені законом підстави для розірвання договору № 1407-01-2020 від 14 липня 2020 року на виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей, стягнення з відповідача сплаченої позивачем за договором попередньої оплати в сумі 48 780,00 грн. Отже в цій частині вимоги позивача підлягають задоволенню. Що стосується заявленої на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги позову про стягнення пені в розмірі 3% за кожен день прострочення виконання робіт за період (згідно наданого позивачем розрахунку а.с.26) з 15 вересня 2020 року по 10 листопада 2020 року в сумі 92682,00 грн суд зазначає наступне. За визначенням пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного саме грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проте, зобов`язання, яке є предметом даного спору - договір № 1407-01-2020 від 14 липня 2020 року на виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей, має двосторонній, або синалагматичний, характер, оскільки у кожного учасника зобов`язання є і права і обов`язки. При цьому боржником за цим договором в частині грошового зобов`язання є позивач по даній справі, а не відповідач, тому на ФОП [PERSON] в даних правовідносинах не може поширюватися відповідальність, як на боржника за грошовим зобов`язанням, тому в цій частині вимог позов не підлягає задоволенню, як безпідставний. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору при звернені з позовом до суду, на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1681,60 грн (840,80 грн за вимогою немайнового характеру - про розірвання договору та 840,80 грн за вимогою майнового характеру - про стягнення попередньої оплати). Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. В позовній заяві наведений попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, в якому позивач зазначає про 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем жодного доказу на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу не надано. На підставі викладеного,

Outcome: partial