Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши у позовній заяві, що вона та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27.07.2012 року Міським відділом ДРАЦС Головного управління юстиції в Херсонській області, актовий запис № 402. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , спору з приводу виховання і утримання дитини між ними немає. Починаючи з 26 листопада 2019 року між ними припинено подружні стосунки через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та втрату почуття любові один до одного, що фактично і зруйнували їх шлюб та призвели до розпаду сім`ї. Подружні стосунки вони не відновлювали, спільне господарство вони не ведуть, шлюб існує формально. Подальше спільне життя між ними і збереження шлюбу є неможливим, що суперечить її інтересам. Майновий спір відсутній. Просить позов задовольнити, питання про відновлення дошлюбного прізвища не ставить, на стягненні понесених витрат у справі не наполягає. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27.07.2012 року Міським відділом ДРАЦС Головного управління юстиції в Херсонській області, актовий запис № 402, що підтверджено копією про шлюб [NUMBER] (а.с.8). Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що встановлено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого сторони зазначені її батьками (а.с.9). Спору з приводу виховання і утримання дитини, яка проживає з матір`ю, між сторонами немає. Подружні стосунки сторони припинили 26 листопада 2019 року і не відновлювали їх, проживають за різними адресами ( а.с.5). Намірів на примирення жоден із подружжя не виказує. Майновий спір відсутній. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з`ясувати прізвище відповідача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Суд приходить до висновку про необхідність залишення відповідачу її чинного прізвища на задоволення її клопотання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, оскільки позивач наполягає на його розірванні, а відповідач проти його розірвання не заперечує, подружні стосунки між сторонами припинені остаточно, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягає. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved