Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказав, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 18.04.2016. З 2015 року в цьому будинку зареєстрована його сестра [PERSON] , яка жодного дня з моменту реєстрації не мешкала у вказаному житлі, оскільки виїхала на постійне місце мешкання до Автономної Республіки Крим, де отримує пенсію та має там житло. Поважних причин, за яких би відповідач залишила будинок, не має, він зі свого боку ніколи не чинив їй ніяких перешкод у користуванні цим жилим приміщенням. Всі витрати по утриманню будинку несе виключно він. Реєстрація відповідача за адресою його будинку завдає йому додаткову фінансове навантаження, оскільки на відповідача нараховується оплата за комунальні та інші послуги. Оскільки відповідач відсутня за місцем реєстрації понад п`яти років без поважних причин, її реєстрація чинить перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, наполягаючи на позові, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] , будучи двічі сповіщеною про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Представник третьої особи Мирноградської міської ради до суду також не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, не заперечуючи проти позову, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ухвалою судді від 20.08.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Згідно з ухвалою суду від 20.09.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 18.04.2016, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Богатовим С.Г., реєстровий № 459. Право власності [PERSON] на цей будинок зареєстровано 21.04.2016, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7-8). Згідно з записами домової книги у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , з 08.12.2015 зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с.10-12). Відповідно до акту Координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирноград від 15.07.2021, виготовленого представником комітету за участю мешканців-сусідів, [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з моменту реєстрації, а саме з 08.12.2015 не проживає (а.с.9). За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що право власності на вищевказаний жилий будинок [PERSON] набув після того, як відповідач вже була зареєстрована у спірному житловому приміщенні в якості члену сім`ї попереднього власника вказаного житлового приміщення. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 4 ст.156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Отже право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Беручи до уваги те, що відбувся перехід прав і обов`язків попереднього власника будинку до нового власника, у зв`язку з чим збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника припиняється незалежно від терміну і причини їх непроживання за місцем реєстрації, будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням відсутні, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.9, 156 ЖК УСРС, ст.ст.386, 391 ЦК України,

Outcome: approved