Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень до нього від 21 березня 2016 року і 30 березня 2016 року, просив здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя наступним чином: визнати право власності [PERSON] на автомобіль КІА SORENTO ХМ, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], 2013 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] видане 26 березня 2013 року ВРЕР м. Луганська; визнати право власності [PERSON] на автомобіль КІА ED CEED, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], 2012 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], видане 26 травня 2015 року Центром ДАІ 6302 в Харківській області; визнати право власності [PERSON] на причеп HENRA COURONNE XL, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], видане 04 грудня 2015 року; визнати за [PERSON] право власності на жеребця вестфальської породи 2009 р.н., кличка «Кантадор», паспорт спортивного коня № 70702747; судові витрати розподілити пропорційно до задоволених вимог. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що з 27 січня 2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 13 січня 2016 року. У них [INFO] народилась донька [PERSON]. Під час шлюбу вони придбали автомобіль КІА ED CEED, який був зареєстрований на ім'я позивача, а також інше цінне майно, яке було зареєстроване на ім'я дружини: автомобіль КІА SORENTO ХМ, причеп HENRA COURONNE XL та жеребця вестфальської породи 2009 р.н., кличка «Кантадор». З січня 2015 року вони з дружиною не проживають разом, сім'я розпалася остаточно через різні погляди на життєві ситуації та сімейне життя, що й призвело до розірвання шлюбу. Але все набуте під час шлюбу майно відповідач не бажає поділити добровільно, що й змусило його звернутися до суду з позовом. Представники відповідача [PERSON] і [PERSON] в ході проведення попереднього судового засідання позовні вимоги [PERSON] не визнали, але усно підтвердили ті обставини, що автомобіль КІА ED CEED і автомобіль КІА SORENTO ХМ були придбані в період шлюбу, та являються спільним майном подружжя. Приналежність коня і причепа до спільного майна подружжя представники відповідача [PERSON] і [PERSON] заперечили тим, що таке майно не належить [PERSON], та мали намір представити документи про відчуження. До того ж представником [PERSON] були подані письмові заперечення, в яких вона вказувала на те, що під час реєстрації автомобілів на прізвище кожного з подружжя відбувся розподіл спільного майна. Необхідність залишення автомобіля КІА SORENTO ХМ у власності відповідача [PERSON] обумовлена необхідністю безпечного пересування разом з донькою та використання його у перевезенні коней для участі у змаганнях і зайняті кінним спортом, адже автомобіль обладнаний пристроєм для буксирування причепа. Також представник [PERSON] вказувала на необхідність врахувати при поділі спільного майна наявність у подружжя грошових коштів на рахунках в кредитних зобов'язань. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явились, але подали до суду заяви про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за їх відсутності. Одночасно з цим, позивач [PERSON] та його представник [PERSON] просили суд розглянути справу в заочному порядку у відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідач та її представники не сповістили, тому суд виходить з того, що їх неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про відкладення розгляду справи відповідач та її представники до суду не подавали. Суд, зі згоди представників позивача, розглянув справу за відсутністю відповідача в заочному порядку. В судовому засіданні, дослідивши подані сторонам докази, суд встановив наступне. [PERSON] і [PERSON] перебували в шлюбі з 27 січня 2009 року, який було розірвано за рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 13 січня 2016 року в справі № 630/896/15-ц. В цій справі сторони визнали і підтвердили ту обставину, що вони припинили спільне проживання в січні 2015 року і з того часу не вели спільне господарство. Згідно зі свідоцтвом про народження [NUMBER] від 02 вересня 2008 року у чоловіка [PERSON] і жінки [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON], яка на теперішній час проживає разом з матір'ю, відповідачем по даній справі. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірванні шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які перуть участь у справі. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог. При визначенні обсягу спільно нажитого подружжям рухомого майна, яке підлягає розподілу, суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль КІА CEED, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], 2012 року випуску, з жовтня 2012 року зареєстрований на праві власності на ім'я [PERSON], позивача по даній справі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданим 26 травня 2015 року Центром ДАІ 6302 в Харківській області. Автомобіль КІА SORENTO ХМ, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], 2013 року випуску, з 2013 року зареєстрований на праві власності на ім'я [PERSON], відповідача по даній справі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданим 26 березня 2013 року ВРЕР м. Луганська. Сторони підтвердили та визнали ту обставину, що обидва автомобілі були придбані під час перебування в шлюбі та спільні кошти. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру МВС України, на ім'я [PERSON] з 04 грудня 2015 року зареєстрований на праві власності причеп HENRA COURONNE XL, 2008 року випуску. Але цей причеп слід визнати особистою власністю відповідача, оскільки він придбаний в період окремого проживання сторін в зв'язку з фактичним припиненням з січня 2015 року шлюбних відносин, що підтвердив позивач у своєму позові. Крім того, у власності [PERSON] перебуває жеребець вестфальської породи, 2009 р.н., кличка «Кантадор», паспорт спортивного коня № 702747. Відомості про [PERSON] саме як власника жеребця відображені в технічних результатах спортивних змагань, організованих федерацією кінного спорту. Однак, враховуючи ті обставини, що [PERSON] являється майстром спорту, професійно займається кінним спортом та конем користується індивідуально, суд розцінює цього коня як особисту власність відповідача, тому виключає з обсягу речей, набутих за час шлюбу. Представник відповідача [PERSON] стверджувала, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є автомобіль MERCEDES Atego, 12 т, 2008 року, який був проданий позивачем [PERSON] в серпні 2015 року за 58000,00 доларів США. Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин представник відповідача суду не надала. Тому підстав для включення цих грошових коштів в обсяг спільного майна подружжя, яке підлягає розподілу, суд не вбачає. Таким чином, під час судового розгляду судом встановлений обсяг майна, спільно набутого подружжям, наявного на час розірвання шлюбу - це автомобіль КІА CEED і автомобіль КІА SORENTO ХМ. При визначенні вартості майна суд приймає за основу вартість, визначену позивачем, оскільки відповідач та її представники не надали доказів того, що вартість майна інша. Під час підготовки справи до розгляду судом було роз'яснено представникам відповідача про можливість подання належних та допустимих доказів, зокрема, у виді висновків експерта, на підтвердження вартості двох вищевказаних автомобілів. Але відповідач [PERSON] не здійснила оплату вартості судової автотоварознавчої експертизи, призначеної ухвалою від 30 березня 2016 року за клопотанням її представника [PERSON]. За оцінкою сертифікованого суб'єкта оціночної діяльності [PERSON] вартість автомобіля КІА CEED, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], 2012 року випуску, складає 348835,00 грн., а вартість автомобіль КІА SORENTO ХМ, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], 2013 року випуску, - 621351,00 грн. Позивач [PERSON] в позові наголошував на необхідності передання йому під час розподілу спільного майна автомобіля КІА SORENTO ХМ, але належних та допустимих доказів на обґрунтування саме такого порядку розподілу майна суду не представив. При розподілі майна в натурі суд враховує ті обставини, що автомобілі були зареєстровані за кожним з подружжя окремо, що свідчить про певну домовленість між сторонами в момент придбання щодо подальшого користування вказаними автомобілями. Крім того, у відповідача [PERSON] виникає необхідність у транспортуванні належного їй причепа для перевезення коней, для чого більш пристосованим є саме автомобіль КІА SORENTO ХМ, який має більшу потужність та відповідне обладнання. За таких обставин, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] і в порядку поділу спільного майна подружжя визнає за ним право особисто власності на автомобіль КІА CEED, та визнає право власності за відповідачем [PERSON] на автомобіль КІА SORENTO ХМ. В зв'язку з цим, суд стягує з відповідача [PERSON] грошову компенсацію на користь позивача [PERSON] в розмірі 136258,00 грн. (348835,00 + 621351,00 = 970186,00 / 2 = 485093,00 - 348835,00 = 136258,00), так як вартість присудженої відповідачу неподільної речі перевищує вартість части позивача у спільному майні. Одночасно суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та скасовує застосовані заходи забезпечення позову, а також повертає позивачу зайво сплачену при зверненні до суду з даним позовом суму судового збору. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суду судового збору, який нею не оплачений в повному розмірі при поданні 23 січня 2016 року зустрічного позову, не зважаючи на те, що цей позов було залишено без розгляду через повторну неявку. Так, виходячи з визначеної ціни зустрічного позову, відповідач повинна була сплатити судовий збір в сумі 4134,00 грн., але фактично сплатила лише 826,80 грн.

Outcome: partial