Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд\~ стягнути з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на його користь страхове відшкодування в розмірі 50000грн.00коп., та пеню в розмірі 9120грн. 00коп.; стягнути з відповідача [PERSON] на його користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 11015грн.53коп. та моральну шкоду у розмірі 3000грн.; стягнути з відповідачів сплату судового збору за майнову шкоду у розмірі 701, 35грн. та немайнову шкоду у розмірі 243, 60грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 22.11.2014року близько о 19год.20хв. на території Московського району м.Харкова по вул. Героїв Праці, буд.46 сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача [PERSON], який керуючи автомобілем [NUMBER], під час руху не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожнього обстановку, не витримавши дистанцію допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під його керуванням. Постановою Московського районного суду м.Харкова від 11.12.2014року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП. Згідно полісу № АІ/2020151, обовязкова цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час настання ДТП, повязана з керуванням автомобіля [NUMBER], була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО». 26.11.2014року він звернувся в Харківське представництво ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з повідомленням потерпілої особи про дорожньо-транспортну пригоду. Всі документи, необхідні для виплати страхового відшкодування були надані страховій компанії. Йому було надано Страховий акт №22080/01 від 05.03.2015року, згідно якого випадок ДТП визнано страховим та до виплати погоджено суму 27710,21грн., яка відповідає сумі відновлювального ремонту автомобіля згідно ремонтної канкуляції №22080_0 порахованої страховиком. Граничний строк до сплати вказано 15.04.2015року. Однак страхове відшкодування не було виплачено. Оскільки від дня ДТП та до сьогодні у звязку з дорожчанням цін на запасні частини та роботи змінилися ціни, він був змушений звернутися до ФОП субєкта оціночної діяльності [PERSON] за проведенням експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку в цінах на час складання дослідження. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №115 від 15.07.2015року вартість спричиненої матеріальної шкоди в цінах на момент складання висновку складають 60102,55грн. За виконання зазначеного дослідження ним було сплачено 800грн. та 112,98 грн. за виклик 2-ма телеграмами [PERSON] на огляд ТЗ. Тобто невідшкодовані майнові збитки складають 61015,53грн. Страхова компанія може виплатити тільки ліміт відшкодування по страховому полісу, тобто 50000грн., а залишок в сумі 11015,53грн. повинен сплатити відповідач [PERSON] Крім того з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» підлягає стягненню пеня за 114 дня прострочки у розмірі 9120грн. Крім того, [PERSON] було завдано купу незручностей, у вязку з ти, що було пошкоджено його автомобіль, і він не може його використовувати за прямим призначенням, у звязку з чим просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 3000грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від начальника управління [PERSON] до суду надійшла заява, в якій останній позовні вимоги [PERSON], про стягнення з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» 50000грн. страхового відшкодування та 9120грн. пені визнає повністю та просить суд слухати справу за відсутності їх представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував частково, посилаючись на те, що відповідно до ремонтної канкуляції порахованої страховиком до виплати було погоджено суму 27710.21грн., яка відповідає сумі відновлювального ремонту автомобіля та проти якої позивач не заперечував, про що ним було направлено заяву про виплату страхового відшкодування та граничний строк виплати страхового відшкодування було встановлено до 15.04.2015року. Вважає, що сума у межах заявлених позивачем вимог щодо ремонту автомобіля, повинна бути сплачена СК «Гарант-Авто», у звязку з тим, що його цивільно-правова відповідальність на момент настання ДТП була застрахована, та страхової суми на 15.04.2015року було достатньо для відшкодування збитків позивачу, а порушення умов договору з боку СК «Гарант-Авто» не повинно впливати нам нього. Крім того зазначив, що не заперечує проти відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 1000грн. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.11.2014 року приблизно о 19-20год. в м. Харкові по вул. Героїв Праці біля будинку №46, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: ВАЗ-21093, д.н. [NUMBER]., під керуванням водія [PERSON] та Nissan д.н. [NUMBER] /а.с.7/. Постановою Московського районного суду м.Харкова від 11.12.2014року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 425грн. /а.с.8/. Згідно полісу №АІ/2020151, забезпечений транспортний засіб ВАЗ-21093 д.н. [NUMBER] та цивільно-правова відповідальність застрахована в ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Відповідно до зазначеного полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 50 000 гривень, франшиза - 50 гривень /а.с.9/. Із довідки ДАІ вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.11.2014 року, автомобіль [NUMBER], отримав механічні пошкодження, а саме: задня права частина /а.с.7/. Слід зазначити, що згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Так, 26.11.2014року [PERSON] було повідомлено ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про дорожньо-транспортну пригоду /а.с.10/. Відповідно до ремонтної канкуляції вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 27710.21грн. /а.с.14-15/. Відповідно до страхового акту №000022080/01 до страхового відшкодування було погоджено суму у розмірі 27710.21грн. /а.с.13/. 16.01.2015року [PERSON] звернувся в Харківське представництво ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з заявою про виплату страхового відшкодування відповідно до розрахунку /а.с.12/. Станом на день звернення до суду страхова компанія виплату не провела. Крім того позивачем до суду надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження №115 від 15.07.2015року ФОП [PERSON]. Відповідно до якого, розмір матеріального збитку завданого автомобілю [NUMBER], внаслідок ДТП - 60102.55 грн. /а.с.16-21/. Враховуючи вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Докази повинні бути належними та допустимими. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Nissan д.н. [NUMBER] його власником є [PERSON]Ю, тому позивач має право на відшкодування спричиненої шкоди. Відповідно до вимог\~ст.979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати умови договору. Відповідно до ст.3\~Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.\~\~ Згідно до п.п. 22.1 ст.22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, майну третій особі. Згідно до\~ст..25 Закону України «Про страхування»\~здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У відповідності до ст.29\~Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством. Згідно з положеннями ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву. Так, Дослідження від 17.01.2014року та Звіт №19 від 15.01.2014року були складені відповідно до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ, яка затверджена\~наказом Міністерства Юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092. Перевіряючи доводи та заперечення сторін щодо заявлених вимог з посиланням на вказані Дослідження від 17.01.2014року та Звіт №19 від 15.01.2014року, суд прийшов до висновку, що в розумінні ст.ст.57, 58 ЦПК України, Звіт №19 від 15.01.2014року не є належним доказом розміру завданої шкоди за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.01.2014 року, оскільки містить іншу інформацію щодо характеру пошкоджень автомобіля, ніж зазначена у довідці ДАІ при первинному огляді автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди та в акті огляду транспортного засобу від 09.01.2014 року, який складено аварійним комісаром [PERSON] за участю [PERSON], підписаного останньою та засвідченого аварійним комісаром [PERSON] Окрім того, у відповідності з п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик направив аварійного комісара до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди, однак позивач не обґрунтував, у звязку з чим він самостійно, за власною ініціативою, без узгодження зі страховиком обрав оцінювача для визначення розміру шкоди. Так відповідно до страхового акту №000022080/01 до страхового відшкодування було погоджено суму у розмірі 27710.21грн., проти чого [PERSON] на момент встановлення вартості відновлювальних робіт не заперечував, що підтверджується його заявою при виплату страхового відшкодування. Таким чином, суд бере до уваги при визначенні розміру стягнення страхового відшкодування калькуляцію страховий акт №000022080/01 та з врахуванням вимог п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на користь позивача з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» підлягає стягненню 27710,21грн. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто» пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 9120грн. за період з 16.04.2015року по 07.08.2015року, тобто за 114 днів. Так, згідно п. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто» із заявою про виплату страхового відшкодування 16.01.2015року, отже, відповідач зобов'язаний був не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше 15.04.2015року. Розмір облікової ставки НБУ станом на 07.08.2015року становить 30% річних, отже подвійна ставка НБУ у цей період встановлено 60% річних. Таким чином, прострочення страховика ПАТ «УСК «Гарант-Авто» у виплаті страхового відшкодування за період з 16.04.2015року по 07.08.2015року, складає 114 днів., а пеня яка підлягає стягненню 5054грн.76коп. (невиплачене страхове відшкодування в розмірі 27710,21грн. х подвійну облікову ставку Національного банку України 60% / 365 днів х 114 прострочених календарних днів). Позовні вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди з відповідача [PERSON], враховуються принципи розумності та справедливості, підлягають задоволенню частково у розмірі 1000грн., оскільки внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача, в результаті чого останній був позбавлений можливості використовувати автомобіль за призначенням, що призвело до зміни звичайного способу його життя. Витрати, які позивач здійснив\~\~ за проведення\~\~ дослідження в сумі 800 грн. та\~\~повідомлення [PERSON]\~\~про\~\~проведення дослідження в сумі 112,98 грн., не є сумою страхового відшкодування у розумінні ст. 9, 12, 29 Закону та не є судовими витратами в розумінні ст..79 ЦПК України, а тому\~\~вказані кошти стягненню не підлягають. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судові витрати у справі в розмірі, пропорційному задоволеним вимогам.

Outcome: partial