Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що він позичив відповідачу [PERSON] 2000 грн. строком до 04 червня 2013 року, на підтвердження чого відповідачем йому було надано розписку, яка посвідчує факт отримання відповідачем грошових коштів. Однак відповідач умови договору не виконала, суму позики за договором не повернула, у звязку з чим просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 2000 грн., витрати на надання йому правової допомоги у розмірі 1000 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243,60 грн. Представник позивача [PERSON] про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання не зявився, згідно заяви просив розглядати справи у його відсутність, вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про причину неявки в судове засідання не повідомила, про день час та місце слухання справи була сповіщена відповідно до ст. 74 ч. 9 ЦПК України, тобто через оголошення про виклик до суду у пресі. Заяви про розгляд справи у її відсутність або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Враховуючи вищевказане, суд визнає причину неявки відповідача у судове засідання неповажною, та вважає можливим розглянути справу у її відсутність. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У судовому засіданні встановлено, що згідно копії розписки від 28.05.2013 року відповідач [PERSON] взяла в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000 грн., які зобовязалась повернути в строк до 04 червня 2013 року. Таким чином судом встановлено, що фактично між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 28.05.2013 року було укладено договір позики, з зобовязанням повернення грошових коштів у встановлений строк до 04 червня 2013 року, але, як свідчать пояснення позивача у позовній заяві, відповідач позику у розмірі 2000 грн. за договором не повернула. У звязку з чим суд вважає, що [PERSON] не виконала взяті на себе перед позивачем зобовязання, тому вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача боргу за договором позики від 28.05.2013 року у сумі 2000 грн. підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягають також стягненню судові витрати, а саме витрати на надання правової допомоги у розмірі 1000 грн., які складаються з ознайомлення з матеріалами справи, надання консультацій по справі, складання позовної заяви, які підтверджуються квитанцією від 02.04.2014 року, а також судовий збір у розмірі 243,60 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved