Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь моральну шкоду, завдану у звязку із порушенням права [PERSON] на особисте життя та його таємницю, у розмірі 30\~000 гривень, а також моральну шкоду, завдану у звязку із порушенням права [PERSON] на повагу до гідності та честі, у розмірі 30\~000 гривень, та сплачену суму судового збору. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що у період з 07.09.2001 року по 21.01.2015 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого у [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 20.04.2015 року [PERSON] звернулась із заявою до Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києва державно адміністрації, в якій поширила інформацію, яка, на думку позивача, порочить його честь та гідність, а також порушує його право на особисте життя та його таємницю. Так, позивач зазначає, що інформацією, яка порушує право [PERSON] право на особисте життя та його таємницю, є інформація, викладена в абзаці шостому на четвертій сторінці заяви від 20.04.2015 року, а також інформація, викладена в абзаці першому на пятій сторінці заяви від 20.04.2015 року. Крім того, позивач зазначає, що інформацією, яка порушує його право на повагу до гідності та честі, є інформація, що викладена у першому абзаці на п'ятій сторінці заяви від 20.04.2015 року. Позивач вказує на те, що згоди відповідачу на поширення інформації щодо обставин його особистого життя не надавав, поширення відповідачем зазначеної вище інформації у офіційному зверненні до Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації порушує його конституційні права та завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у 60\~000 гривень. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов з наведених у ньому підстав. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування заперечень зазначив про те, що вказана інформація поширювалась [PERSON] у конфіденційному зверненні від 20.04.2015 року на адресу Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації щодо питань, які належать до вирішення вказаного органу. У звязку із чим, не є поширенням інформації, надання інформації, викладеної у конфіденційному зверненні, адресованому субєкту владних повноважень, до повноважень якого належить вирішення питань, порушених у зверненні, така інформація є таємною та її захист гарантується законом. Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 20.04.2015 року відповідач [PERSON] звернулась на імя начальника Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON] із заявою, яка на абзаці шостому четвертої сторінки заяви від 20.04.2015 року, абзаці першому п'ятої сторінки заяви від 20.04.2015 року містила опис обставин особистого (інтимного) життя [PERSON] Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що згоди на поширення інформації, що стосується обставин його особистого (інтимного) життя відповідачу не надавав, поширена відповідачем у заяві від 20.04.2015 року інформація є такою, що принижує честь та гідність позивача, оскільки створює про нього вкрай негативне враження. Окрім того, такими діями відповідача порушене гарантоване Конституцією України право позивача на особисте життя та його таємницю. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1,2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України\~\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом положень ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. За змістом положень ст. 301 ЦК України, фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою. У рішенні Конституційного Суду України № 2-рп/2012 від 20.01.2012 року у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої та другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, визначено, що інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, повязані з особою та членами її сімї, за винятком передбаченої законом інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, повязану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Конституцією України в ст. 3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Згідно ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17). Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України у Постанові від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширена інформація, тобто, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто, позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто, такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Інформація, що міститься у заяві від 20.04.2015 року, а саме в абзаці шостому на четвертій сторінці заяви від 20.04.2015 року, абзаці першому на п'ятій сторінці заяви, що є предметом спору, містить відомості про обставини інтимного життя позивача, відповідач поширила таку інформацію без згоди позивача у зверненні до Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказує на конфіденційність звернення [PERSON] 20.04.2015 року до Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, у звязку із чим вважає, що не відбулось публічного розповсюдження цієї інформації та права позивача не порушені. Як вбачається зі змісту дефініції, яка міститься в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Статтею 21 вказаного Закону визначено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відповідальність за порушення законодавства про інформацію передбачена ст. 27 даного нормативного акта, яка визначає, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України. Законодавством України, зокрема ч. 2 ст. 200 ЦК України передбачено, що суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. В той же час Конституцією України, яка містить норми прямої дії, зокрема в ст. 32 чітко визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Верховний Суд України у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» надав роз'яснення, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації? поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку? викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам? повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Тобто розміщення інформації у заяві направленій до відповідного органу або особи також слід розуміти як поширення такої інформації. Зі змісту та форми поданої [PERSON] 20.04.2015 року заяви до Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, не вбачається, що [PERSON] зверталась до вказаного органу конфіденційно, а вказане звернення носить конфіденційний характер. Не надано доказів на підтвердження вказаних обставин і представником відповідача в ході розгляду справи. Відтак, особа (інформація щодо якої поширена) має право на відновлення особистого немайнового права, передбаченого ст.ст. 297, 301 ЦК України, зокрема права на повагу до його гідності та честі, а також права на особисте життя та його таємницю. Згідно зі ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Особа (фізична або юридична) має право вимагати компенсації завданої їй моральної шкоди в будь-якому випадку порушення її прав незалежно від того, чи передбачене таке право договором або законом. Так, під моральною шкодою Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до положень частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода може бути відшкодована (компенсована) будь-яким способом. Найбільш розповсюдженим способом компенсації моральної шкоди є грошова компенсація. Суд має оцінювати при визначенні розміру моральної шкоди критерії її заподіяння. Оцінюється глибина фізичних та душевних страждань, яка визначається в залежності від особистих властивостей психіки потерпілого та характеру шкоди, яка йому завдана та інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого, можливість усунення негативних наслідків, які виникли в результаті посягання на права особи тощо). При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON], судом враховується тривалість фізичних та душевних страждань позивача у зв'язку з розголошенням обставин його особистого життя, що порушує його конституційні права, те, що викладена інформація, що є предметом розгляду, створює негативне ставлення про позивача у оточуючих. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості. Отже, розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв'язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди. З урахуванням зазначених обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5\~000 гривень. В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору.

Outcome: partial