Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся в суд з позовом, в якому просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла у [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка проживала за адресою: Вінницька область. Бершадський району, с. Голдашівка. Після її смерті відкрилась спадщина на майно, а саме на державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №959709 від 28.08.2007 року та земельну ділянку, площею 2.6169 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 20.02.2002 року №1122. Вищевказане майно знаходиться на території Голдашівської сільської ради, Бершадського району, Вінницької області. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом. Інших спадкоємців у померлої немає. Однак, до теперішнього часу, зі спливом 6-місячного терміну з моменту відкриття спадщини, не прийняв спадщину. Причиною пропуску строку позивач вказує те, що йому не було відомо про наявність державного акту на земельну ділянку матері. Коли він звернувся по телефону до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини і попросив оформити спадщину, йому повідомили про те, що строк для прийняття спадщини ним пропущений. Представник позивача подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача Голдашівської сільської ради, також надав письмову заяву про розгляд справи без участі представника відповідача та у вирішенні даного питання поклався на розсуд суду. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [INFO] в с. Голдашівка у віці 70 років померла [PERSON] , що вказано у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до довідки Голдашівської сільської ради №607 від 25.11.2019 року, єдиним спадкоємцем на майно померлої є син - [PERSON] . Згідно цієї ж довідки , що на день смерті [PERSON] була зареєстрована в с. Голдашівка Бершадського району Вінницької області. У визначеному законом порядку позивач для прийняття спадщини до нотаріуса не звертався та постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не отримував. Причиною пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач вказує те, що йому не було відомо про наявність державного акту на земельну ділянку матері. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В п. 24 Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, що у випадку, коли особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, переглядаючи 6 червня 2018 року судові рішення справі № 592/9058/17-ц (касаційне провадження № 61-200 св 18), вказав на те, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Аналізуючи вищевказані норми, судом критично оцінено посилання позивача на необізнаність про наявність державного акту на земельну ділянку матері, як на причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Така обставина не обґрунтовує причин, з яких позивач не зміг подати заяву про прийняття спадщини після смерті матері у визначений законом строк. Позивачем на вказано дату, коли він дізнався про наявність спадкового земельного акту. Крім того, доводи позивача не конкретизують підстав, з яких позивач пропустивши шестимісячний строк для прийняття спадщини протягом десяти років (з 2009 року) не звертався до суду за захистом свого права. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини встановила, зокрема, правило, юридичної визначеності (певності), котре, з-поміж іншого, є складовою законного права можливого правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування юридичної визначеності має на меті забезпечення остаточності так званих юридичних станів, захист потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Враховуючи встановлені у справі обставини, смерть спадкодавця у 2009 році, не ініціювання спадкоємцем питання прийняття спадщини за законом протягом 6-місячного строку після смерті спадкодавця, звернення позивача до суду із позовом у 2020 році, тобто більше ніж через 10 років після виникнення права на спадщину за законом, суд робить висновок, що позивач не надав до суду достатніх доказів того, що у нього були непереборні труднощі у своєчасній подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, в тому числі і на час закінчення даного строку. Отже, суд вважає, що звертаючись до суду з позовом, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що з 2009 року і до дня звернення до суду з даним позовом, його незвернення із заявою про прийняття спадщини було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed