Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 16 червня 2007 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 54. [PERSON] вказує, що на даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, як подружжя разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Життя з відповідачем не склалося, всі попередні намагання зберегти сім'ю не дали жодного результату, подальше збереження сім'ї не можливе, фактично шлюбні відносини припинили два року тому. Підставою для розірвання шлюбу стала втрата між ними почуття любові та взаємної поваги, відсутність нормального морального клімату в родині, тому просить шлюб розірвати. В підготовче засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву в якій просить розглянути справу у підготовчому засіданні за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з'явилася, надала до суду заяву в якій просить підготовче засідання проводити за її відсутності, позов визнає. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу, що передбачено ч. 4 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2, 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 червня 2007 року, актовий запис №54, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Від шлюбу у них народилися діти - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7,8). Причиною розпаду сім'ї є непорозуміння між сторонами, фактичне припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер. Беручи до уваги відсутність у сторін бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім'ї суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112,114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved