Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом, підписаним від імені позивача його представником - адвокатом Бобухом С.А., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВА № 1007710 та адвокатської угоди (договору) від 06.05.2020 за № 06/05/2020, до відповідача [PERSON] , в якому (позові) просив стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно набуті кошти у сумі 150000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24.11.2011 [PERSON] , відповідно до розписки від 24.11.2011, отримав від нього грошові кошти в сумі 150000,00 грн. у рахунок майбутньої сплати за продаж у майбутньому земельної ділянки, що знаходиться на території Федіївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. Договір купівлі-продажу земельної ділянки між ним та [PERSON] не укладено, що здійснити не дозволяє і чинне Законодавство України (мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення не знятий). Зазначив, що за [PERSON] рахується заборгованість перед ним відповідно до розписки від 24.11.2011 у сумі 150 000,00 грн., які отримані [PERSON] безпідставно. Крім того, зазначив, що ним вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом звернення до [PERSON] з вимогою про сплату боргу та згодом з листами нагадування про це, на які відповідь він не отримав. Ухвалою від 17.11.2020 зазначену позовну заяву, подану без додержання вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Заявою позивача від 23.11.2020, зареєстрованою у суді 23.11.2020 за вх. № ЕП-2121/20, недоліки позовної заяви було усунено шляхом надання оригінала документа, що підтверджує сплату судового збору. Ухвалою від 26.11.2020 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено судове засідання. Копія зазначеної ухвали була надіслана у порядку ст. 272 ЦПК України позивачу за його місцем проживання (перебування) та відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання (перебування), встановленими судом у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Представником позивача подано до суду клопотання, зареєстроване у суді 13.01.2021 за вх. № 141/21, про долучення до матеріалів справи додаткової угоди від 13.01.2021 № 13/01/21, укладеної між ним та позивачем, відповідно до якої, крім іншого, адвокат протягом травня 2020 року по січень 2021 року належним чином виконав всі зобов`язання за договором про надання правової допомоги, які оплачені повністю в обумовленому у договорі гонорарі, а саме - 10000,00 грн., - як підтвердження витрат на правничу допомогу та просив врахувати дані витрати позивача у разі задоволення позовних вимог, які разом із витратами на судовий збір у розмірі 1500,00 грн. просив стягнути з відповідача. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, зареєстрований у суді 01.02.2021 за вх. № 546/21, в якому останній просив відмовити позивачу у задоволені позовних вимог повністю. Свої заперечення проти вимог позивача відповідач обґрунтовував тим, що відповідно до розписки від 24.11.2011, він дійсно отримав від [PERSON] гроші у сумі 150000 грн. у рахунок майбутнього продажу земельної ділянки. Між ним та [PERSON] виникли договірні правовідносини щодо купівлі-продажу у майбутньому земельної ділянки. Мораторій це лише відстрочення виконання зобов`язань, що встановлюються урядом на певний термін. Законом України № 2178-10 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення» встановлено, що з 01.07.2021 дія мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення скасовується. Зазначив, що у разі наявності спору позивач не позбавлений можливості звернутися до суду на загальних підставах з відповідним позовом у межах договірних правовідносин, які виникли між ними. Відповідач також зазначив, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, обґрунтовуючи це тим, що якщо [PERSON] вважає, що кошти він набув безпідставно, то у нього виникло право звернутися до нього з вимогою про повернення коштів з моменту передачі їх йому, тобто з 24.11.2011, яке є датою виникнення у позивача права вимоги про повернення коштів, а тому перебіг строку позовної давності, у межах якого позивач мав звернутися до суду за захистом свого права, розпочався з 24.11.2011 та, відповідно, закінчився 24.11.2014. Зазначив, що даний позов пред`явлено до суду 09.10.2020 тобто після спливу строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, у зв`язку з чим просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову у тому числі і з цих підстав. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Бобух С.А., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВА № 1007710, виданому на підставі адвокатської угоди (договору) від 06.05.2020 за № 06/05/2020, який не заперечував проти розгляду справи у судовому засіданні за відсутності позивача та відповідача, підтримав позицію позивача, інтереси якого він представляє, викладену у позовній заяві, з обґрунтуванням, аналогічним викладеному у ній, позов просив задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Чепула І.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії КР № 61828, виданому на підставі договору про надання правової допомоги від 29.01.2021 за № б/н, який не заперечував проти розгляду справи у судовому засіданні за відсутності позивача та відповідача, в обґрунтування позиції відповідача щодо невизнання позову посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. На уточнюючі питання головуючого пояснив, що відповідач не заперечує факту отримання від позивача грошових коштів у сумі 150000 грн. у рахунок майбутнього продажу земельної ділянки, та підтвердив, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про повернення отриманих коштів, до часу звернення з вимогою про їх повернення від 04.09.2020. Щодо витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 10000,00 грн. зазначив, що такий розмір є завищеним і не відповідає об`єму наданої правничої допомоги. Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено таке. Відповідно до розписки від 24.11.2011 [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 150000,00 грн. у рахунок майбутнього продажу земельної ділянки, що знаходиться на території Федіївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. Земельна ділянка, з приводу якої було надано зазначену розписку є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, що підтверджено сторонами у їх процесуальних заявах по суті справи та не заперечувалось їх представниками у судовому засіданні. 04.09.2020 [PERSON] було направлено [PERSON] вимогу про сплату боргу, відповідь на яку останній не надав. 16.09.2020 [PERSON] було направлено [PERSON] лист з проханням надати відповідь щодо отриманої ним вимоги від 04.09.2020, відповідь на який останній не надав. 21.09.2020 [PERSON] було повторно направлено [PERSON] лист з проханням надати відповідь щодо отриманої ним вимоги від 04.09.2020, відповідь на який останній не надав. Вищевказані, встановленні судом обставини справи сторони не заперечували, що підтверджено їх представниками у судовому засіданні. Оцінюючи позицію позивача щодо отримання відповідачем грошових коштів без достатньої правової підстави та позицію відповідача, який проти цього заперечував, судом відзначається таке. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави (глави 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави (глави 83 ЦК України) застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Крім цього, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава у установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. До вищезазначеного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 23.03.2016 у справі № 6-2978цс15. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що [PERSON] безпідставно отримав 15000,00 грн., оскільки його земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення і на момент отримання цих коштів купівля-продаж таких земель (земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв)) була заборонена відповідно до Перехідних положень Земельного Кодексу України. Отже, сторонами не було укладено договору купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення і такий договір не був укладений згодом у зв`язку із продовженням мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення. Щодо позиції відповідача про те, що позов пред`явлено до суду після спливу строку позовної давності, судом відзначається таке. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. З урахуванням викладеного, суд констатує, що доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки право [PERSON] на повернення безпідставно отриманих коштів було порушеним з моменту, коли [PERSON] відмовилася їх повертати, і саме з цього часу починається перебіг позовної давності. На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів, у зв`язку з чим, позов слід задовольнити, і таке рішення у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичної особи. Питання розподілу судових витрат у частині витрат по сплаті судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено повністю, - суд дійшов висновку, що судові витрати, що складаються з судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 1500,00 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом відзначається таке. Відповідно до умов ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Представником позивача надано суду додаткову угоду від 13.01.2021 за № 13/01/21, укладену між ним та позивачем, відповідно до якої, крім іншого, адвокат протягом травня 2020 року по січень 2021 року належним чином виконав всі зобов`язання за договором про надання правової допомоги, які оплачені повністю в обумовленому у договорі гонорарі, а саме - 10000,00 грн. Отже, за домовленістю між позивачем та його представником - адвокатом, останнім отримано гонорар у розмірі 10000,00 грн., що є витратами позивача на правничу допомогу адвоката, розмір яких визначено умовами договору про надання правничої допомоги - додатковою угодою від 13.01.2021 за № 13/01/251 до адвокатської угоди (договору) від 06.05.2020 за № 06/05/2020. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Поряд з цим, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до умов ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На спростування співмірності витрат позивача на правничу допомогу представником відповідача заявлено, що розмір таких витрат є завищеним і не відповідає об`єму наданої правничої допомоги, однак доказів на обґрунтування такої позиції представником відповідача не надано. Поряд з цим, слід відзначити, що наявні у матеріалах справи докази витрат на оплату правничої допомоги адвоката не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, на підставі чого суд дійшов висновку про доцільність самостійно визначити їх розмір, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності, і такий висновок суду цілком відповідає висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеному у постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц. Таким чином,

Outcome: approved