Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якого входить квартира [ADDRESS] . При житті [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу. Крім позивача, спадкоємцем першої черги є його рідний брат [PERSON] , який у встановлений законом строк звернуся до нотаріальної контори з питання прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] . Позивач вказав, що у 2014 році внаслідок хвороби [PERSON] відповідач забрав її проживати до себе. Нікому не дозволяв з нею бачитися, заборонив їй користуватися телефоном. Позивач неодноразово приїжджав зі знайомим до будинку відповідача, з тим, щоби провідати матір, проте йому ніхто не відкривав. Внаслідок неприязних стосунків, які склалися після бійки між позивачем та відповідачем [PERSON] , останній приховав від позивача та інших родичів факт смерті [PERSON] , навмисно поховав її на іншому, ніж похоронений їх батько, кладовищі. За таких обставин, позивач у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про смерть матері [PERSON] та про існування складного нею на його ім`я заповіту. Позивач вважає, що він пропустив строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] з поважної причини, тому просить суд встановитийому додатковий строк для прийняття спадщини. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Четверик М.Ю. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. Зокрема пояснила, що про смерть [PERSON] позивач був сповіщений донькою відповідача [PERSON] в день смерті [PERSON] , а також, що позивач знав про складений [PERSON] на його ім`я заповіт. Оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги, не був зареєстрований та не проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , тому, якщо бажав прийняти спадщину після смерті матері, повинен був у шестимісячний строк звернутися до нотаріальної контори. Також зауважила, що наведені [PERSON] причини пропуску строку для прийняття спадщини не є поважними та будь-яких перешкод для звернення вчасно до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у позивача не існувало. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 05.10.2017 року, виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції Запорізької області (а.с.5). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Спадкоємцем за законом та за заповітом після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , про що свідчить дублікат заповіту від 14.04.2010 року (а.с.8). У встановлений законом шестимісячний строк позивач не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Іншим спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , який вчасно звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Обушенко Г.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 04.09.2017 року була заведена спадкова справа № 15/2017, після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 57- 84). До складу спадщини увійшли всі права та обов`язки [PERSON] , які належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, в тому числі майнові права на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 25.11.1998 року. Отже, здійснення особою права на прийняття спадщини закон пов`язує із вчиненням нею відповідних дій протягом встановленого законом строку, у тому числі поданням відповідної заяви про прийняття спадщини. Пропуск такого строку позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Наведені положення у повній мірі відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Аналогічна норма міститься в п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Суд також бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.12.2018 по справі № 459/295/16-ц, провадження № 61-19401св18, постанові від 11.07.2018 по справі № 381/4482/16-ц, провадження № 61-12844св18, постанові від 11.11.2020 по справі № 750/262/20, провадження № 61-14038св20, в яких Верховний Суд зазначив, що за змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий висновок узгоджується з нормами, викладеними в ст.ст. 1222, 1220, 1269,1270, 1272 ЦК, якими регулюються питання порядку прийняття спадщини. За правилами, встановленими ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, з огляду на доводи позовної заяви, процесуальним завданням позивача було доведення належними, допустимими та достовірними доказами того факту, що він з поважної причини пропустив строку на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його матері [PERSON] . Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що твердження позивача [PERSON] про поважність причини пропуску ним строку, встановленого для прийняття спадщини, внаслідок приховування відповідачем інформації про смерть його матері [PERSON] від позивача, не доведені позивачем у встановленому законом порядку та є необґрунтованими. Така причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана судом поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску позивачем зазначеного строку. Втім, позивач не надав суду належних та достатніх доказів існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] . Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача, що шестимісячний строк, встановлений законом для прийняття спадщини, пропущений ним з поважної причини також внаслідок не знання про наявність складеного [PERSON] на його ім`я заповіту з наступних підстав. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Відповідно до ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, чинним цивільним законодавством України встановлений однаковий порядок для прийняття спадщини як спадкоємцем за законом, так і спадкоємцем за заповітом. Позивач [PERSON] є рідним сином померлої [PERSON] . Отже, будучі спадкоємцем за заповітом, одночасно позивач є спадкоємцем першої черги за законом після померлої матері [PERSON] . Тому, якщо позивач бажав реалізувати свої спадкові права, він у встановлений законом строк повинен був звернутися до нотаріальної контори з питання прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , в незалежності від того, чи знав він про існування складеного на його ім`я [PERSON] заповіту. Крім того, під час розгляду справи позивач не довів суду своє твердження про необізнаність щодо наявності заповіту, складеного 14.04.2010 року його матір`ю [PERSON] на його ім`я. Напроти, такі твердження позивача спростовані наданим відповідачем суду в якості доказу аудіо записом телефонної розмови між позивачем та його матір`ю [PERSON] від 11.11.2014 року, достовірність та автентичність якого підтверджені в судовому засіданні позивачем [PERSON] . Крім того, позивач не надав суду доказів звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та відмови нотаріуса у видачі позивачу відповідного свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] . Таким чином матеріали справи не містять жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинив дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини за законом, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України, суд вважає, що його дії свідчать про фактичне неприйняття спадщини за законом. Причини на які посилається не є поважними та не є такими, що перешкодили позивачу подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений позивачем без поважних причин. Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, томусуд приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З договору про надання правової допомоги від 03.02.2018 року вбачається, що цей договір укладений між адвокатом Четверик М.Ю. та [PERSON] . Термін дії договору, з огляду на п. 3.1., становить 12 наступних календарних місяців. Згідно п.4.3 названого договору розмір гонорару за юридичні послуги та представництво інтересів клієнта в Ленінському районному суді м. Запоріжжя під час розгляду цивільної справи № № 334/7764/17 становить 9 000 (дев`ять тисяч) гривень. З квитанції № 179595 від 10.02.2018 року вбачається, що за договором про надання правової допомоги б/н від 03.02.2018 року адвокатом Четверик М.Ю. від [PERSON] було отримано 9 000 (дев`ять тисяч) гривеньза надання юридичних послуг. Крім того, 06.02.2019 року між адвокатом Четверик М.Ю. та [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги, пунктом 4.3. якого встановлено, що у зв`язку із тривалістю розгляду справи та збільшення обсягу запланованих сторонами за договором про надання правової допомоги від 03.02.2018 року юридичних послуг, враховуючи значний час, витрачений адвокатом на супровід справи, сторони переглянули розмір гонорару в сторону його збільшення та визначили у сумі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень, з урахуванням вже сплаченого клієнтом гонорару у сумі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень. Відповідно до квитанції № 179600 від 27.02.2019 року [PERSON] , згідно п. 4.4. договору про надання правової допомоги від 06.02.2019 року було сплачено на користь адвоката Четверик М.Ю. за надані юридичні послуги 3000 (три тисячі) гривень. Згідно ордеру про надання правової допомоги серії ЗП № 038526, який виданий адвокатом Четверик М.Ю., адвокат Четверик М.Ю. представляла інтереси відповідача [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 03.02.2018 року. Крім того, на підставі ордеру про надання правової допомоги серії ЗП № 053253, виданого адвокатом Четверик М.Ю., цей адвокат представляла інтереси відповідача [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 06.02.2019 року під час розгляду судом цивільної справи № 334/7764/17. Відповідачем надано суду детальні розрахунки обсягу та вартості послуг та розмір компенсації витрат по наданню правової допомоги за договорами від 03.02.2018 року та від 06.02.2019 року. Згідно актів наданих послуг від 05.02.2019 року та від 08.07.2020 року, вартість наданих відповідачу [PERSON] послуг на професійну правничу допомогу склала загалом 12000 (дванадцять тисяч) гривень. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, за змістом ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідного клопотання від позивача [PERSON] про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката суду надано не було. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи, що відповідачем надано до суду опис виконаних адвокатом робіт та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, сума витрат на оплату послуг адвоката є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зазначена сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] .

Outcome: approved