Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу 3/10 частини зернового току, укладену між ним та відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за ним право власності на 3/10 зернового току, а саме - східну частину складу (на схематичному плані позначені літ. В) загальною площею 644,4 кв. м., ? частину нежитлової будівлі (літ. А), ? частину вагової (літ. А1), розташовані на земельній ділянці площею 4081 кв. м. на території Шляхівської сільської ради Балтського району Одеської області за межами населеного пункту с. Шляхове - комплекс будівель та споруд [NUMBER], а позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу 3/50 частини зернового току, укладену між ним та відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за ним право власності на 3/50 частини зернового току, а саме - ? частину нежитлової будівлі (літ. А), ? частину вагової (літ. А1), розташовані на земельній ділянці площею 4081 кв. м. на території Шляхівської сільської ради Балтського району Одеської області за межами населеного пункту с. Шляхове - комплекс будівель та споруд [NUMBER], стверджуючи, що 03.09.2014 року вони уклали з відповідачем угоди купівлі-продажу належної йому частини вище вказаного зернового току, згідно якої позивачі [PERSON] і [PERSON] сплатили відповідачу гроші у сумі відповідно 50000 грн. та 5000 грн., а відповідач передав їм правовстановлюючі документи, технічний паспорт на частини зернового току, самі частини зернового току, пообіцяв з'явитися до нотаріальної контори для оформлення угод купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення угод, до нотаріальної контори не з'являється. Вказані вище обставини позбавили позивачів права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вони змушені звернутися до суду з позовом, надали суду заяви, в яких свої заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просять розглянути справу без їх участі. Відповідач до судового засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, підтвердив викладені в позові обставини, в тому числі і те, що наміру оформити угоди належним чином у нотаріуса не має, просить справу розглянути за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності згідно ухвали Балтського районного суду Одеської області від 26.01.2008 року, належала ? частина зернового току, розташованого на земельній ділянці площею 4081 кв. м. на території Шляхівської сільської ради Балтського району Одеської області за межами населеного пункту с. Шляхове - комплекс будівель та споруд [NUMBER], із яких 18/50 частини 03.09.2014 року він продав позивачам, згідно умов договорів купівлі-продажу позивачі придбали частини зернового току відповідно за 50000 грн. та за 5000 грн. і по актам прийому-передачі від 03.09.2014 року відповідач передав, а позивачі прийняли належні останньому частини зернового току, що відповідач отримав від позивачів вище вказані суми грошей і взяв на себе зобов'язання оформити угоди належним чином у нотаріальній конторі. Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договорів, про що повідомив у клопотанні про розгляд справи без його присутності, де вказав, що наміру з'явитися до нотаріуса для посвідчення договорів у нього немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаних договорів у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договорів, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договорів, але відповідач ухилився від їх нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсними договори купівлі-продажу, укладені 03.09.2014 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний зерновий тік, повинна перебувати у власності відчужувачів цих споруд і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобов'язаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивачі повинні були бути власниками земельної ділянки, на якій розміщений зерновий тік. Позивачі власниками земельної ділянки, на якій розташований зерновий тік, не є, а тому, на думку суду, не повинні вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що їх право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на частини вище вказаного зернового току. На підставі викладеного,

Outcome: approved