Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина, який обґрунтував наступним. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.11.2019 року було розірвано шлюб між ним та [PERSON] . Від вказаного шлюбу вони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.07.2020 року було задоволено позов [PERSON] до позивача про стягнення аліментів та з нього було стягнено аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 25.09.2019 року. Згідно відмітки суду вказане заочне рішення набрало законної сили 13.08.2020 року. 13.07.2020 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області було видано виконавчий лист № 705/4533/19, який [PERSON] було пред`явлено до виконання. При цьому, [PERSON] 29.11.2020 року в присутності двох свідків - [PERSON] та [PERSON] надала йому письмову розписку, у якій вказувала, що отримала грошові кошти в сумі 25000 доларів США в рахунок її частики у спільній сумісній власності подружжя, вказана сума була погоджена ними спільно, та вона зобов`язувалася в подальшому не претендувати на будь-які грошові виплати та майно, а також вказувала, що не буде мати претензій до виплати на її користь аліментів на утримання сина. Син проживає з ним, знаходиться на його утримання, мати дитини проживає окремо, між сином та між позивачем склалися доброзичливі стосунки. Зі слів сина [PERSON] мати спілкується з ним в телефонному режимі, а коли приїздить із Києва, то проводить з ним вільний час. Про те, що з нього стягуються аліменти, позивачу відомо не було і про наявність заборгованості зі сплати аліментів він дізнався лише зараз, оскільки вважав, що з відповідачем по справі вони дійшли згоди з приводу стягнення аліментів. Оскільки [PERSON] проживає з ним, знаходиться на його утриманні, тобто змінилися обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь [PERSON] , остання надала розписку, про те, що нею отримані кошти і фактично вона відмовляється від будь-яких матеріальних претензій до нього, в тому числі аліментів на утримання сина, він вимушений звернутися до суду з цим позовом. Просить суд ухвалити рішення, яким припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , звільнити його, [PERSON] , від сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , а також стягнути з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та факти, викладені у позові, вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідач, порушуючи усну домовленість із його довірителем, звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , при тому, що вона проживає окремо від сім`ї, їх діти проживають разом з позивачем та знаходяться на його утриманні. У зв`язку з цим просить суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена, у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла, заяв про розгляду справи у її відсутність, на адресу суду не надходило. Станом на день розгляду справи відповідач відзив або зустрічну позовну заяву не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області. Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 жовтня 2019 року, яке вступило в законну силу 19.11.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 липня 2020 року, яке вступило в законну силу 13.08.2020 року, з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. На підставі вказаного рішення 29.09.2020 року Уманським міськрайонним судом було видано виконавчий лист. Згідно розрахунку, виданого Уманським міським відділом ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відкрито виконавче провадження після надходження виконавчого листа від 29.09.2020 року щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] і станом на травень 2021 року розмір заборгованості позивача по сплаті аліментів становить 46733,13 грн. Згідно довідки, виданої головою квартального комітету №15 виконавчого комітету Уманської міської ради 17.05.2021 року за № 25, [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON] , фактично проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з жовтня 2019 року. Місце реєстрації позивача: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження житлових умов, складеного 18.05.2021 року комісією у складі соціального педагога, практичного психолога та класного керівника [PERSON] , встановлено, що останній проживає разом з братом та батьком, мати проживає у м. Києві. Також у матеріалах справи наявна копія розписки від 29.11.2020 року, написана від імені [PERSON] , про те, що вона отримала від позивача по справі кошти в сумі 25000 доларів США, тому не має претензій матеріального характеру, в тому числі з приводу стягнення з позивача аліментів на утримання сина [PERSON] . При цьому вказана розписка ніким не завірена та не засвідчена підписами свідків, які вказані у розписці - [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Верховний Суд у своїй Постанові від 04 вересня 2019 року по справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) наголосив на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч.1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З аналізу положень ст. ст. 179-181 СК України слідує, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Частиною 4 статті 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Позивач просить припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки дитина не проживає з матір`ю, а проживає з ним. Нормами Сімейного кодексу України такий спосіб захисту прав та обов`язків щодо припинення стягнення з батька аліментів передбачений, у зв`язку з набуттям права власності дитиною на нерухоме майно (ст. 190 СК України) або у зв`язку з припиненням навчання повнолітньої дитини (ст. 199 СК України). Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Однак слід зауважити, що звільнення від сплати аліментів у такий спосіб передбачений лише для інших членів сім`ї та родичів, а отже не може бути застосований в даному випадку через невідповідний суб`єктний склад правовідносин. Таким чином за наявності рішення суду від 13.07.2020, яке не скасовано та яким з позивача на користь відповідача у даній справі присуджено кошти на утримання дитини (аліменти), в межах даної справи позивачем належними та допустимими доказами не доведено визначені законодавцем підстави для припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь відповідача у зв`язку зі зміною обставин. Наявність самого лише факту, що син з 2019 року проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні не може бути самостійною підставою для припинення стягнення аліментів. Доказів того, що відповідач [PERSON] припинила піклуватися про сина або приймати участь у його вихованні та утриманні, позивачем також не надано. Більше того, у матеріалах справи наявна довідка про заборгованість позивача по сплаті аліментів, тобто фактично відповідач не могла витратити кошти, які не отримувала, не за призначенням. Як на підставу для звільнення його від сплати аліментів позивач посилається на те, що йому не було відомо про наявність заочного рішення щодо стягнення з нього аліментів, при цьому будь-якого підтвердження того, що він звертався до суду із заявою про перегляд заочного рішення з яким не погоджується, позивач не надає. До матеріалів справи, як доказ, позивачем надано копію розписки, із якої незрозуміло ким саме вона написана, у якій нібито відповідач зазначає про те, що не буде мати претензій щодо виплати аліментів позивачем на її користь на утримання сина [PERSON] і у якій же зазначає, що кошти, отримані нею від позивача по справі є компенсацією її частки у спільному майні подружжя. Зазначену розписку за вказаних вище підстав суд не може прийняти до уваги як доказ наявності підстав для звільнення від сплати аліментів. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено ст.ст. 77-80 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню. При цьому, судом враховується, що у випадку не цільового використання аліментів відповідачкою - позивач не позбавлений можливості здійснити захист своїх прав у відповідності до ст. 186 СК України, згідно якої за заявою платника аліментів орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Більше того, нормами ст.ст. 267-271 СК України, визначено осіб, яких суд може звільнити від сплати аліментів, це є баба, дід, повнолітні брати, сестри, мачуха, вітчим, особи, у сім`ї яких виховувалася дитина. До вказаного кола осіб позивач не відноситься. Отже, доводи, на які посилається позивач щодо припинення сплати аліментів, відповідно до чинного законодавства, не можуть слугувати підставою для припинення стягнення аліментів. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з вересня 2019 р. по травень 2021 р., проведеного державним виконавцем, заборгованість позивача зі сплати аліментів складає 46733,13 грн. Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, суд виходить з положень ч. 2 ст. 197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Обставинами, що мають істотне значення можуть бути визнані судом такі обставини, які вказують на те, що платник аліментів фактично виконав свій обов`язок по утриманню дитини, але зробив це у інший спосіб, ніж визначений у рішенні суду, однак співмірною вартістю, яка не була зарахована під час примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів. Проживання дитини разом з батьком, з якого стягнуто аліменти, утримання батьком своїх дітей, виховання дітей, добровільне виконання батьківських обов`язків і несплату аліментів внаслідок утримання дітей, суд вважає суттєвою обставиною, яка є підставою для звільнення від заборгованості зі сплати аліментів. Оскільки судом на підставі дослідження наданих позивачем належних та допустимих доказів встановлено, що син за вищезазначений період 2019-2021 рр. проживав з батьком, то звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами є можливим та необхідним для захисту прав позивача, а також відповідатиме інтересам дитини. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного та

Outcome: partial