Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Уманської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.06.2017, і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 47/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Ще при житті [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений 30.07.2010 державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Кравчук Т.І., та зареєстрований в реєстрі № 2-3468, яким заповіла належну їй Ѕ частину вищевказаного житлового будинку позивачу. Позивач фактично прийняв спадщину та 11.09.2019 [PERSON] , яка діє на підставі доручення від імені позивача, звернулася до приватного нотаріуса Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Імбері Я.С. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 47/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , проте, в цей же день вона отримала відмову нотаріуса, з якої вбачається, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна та довідки ЧООБТІ № 1384, право власності на 47/100 частин вказаного житлового будинку зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а згідно заповіту, що був складений [PERSON] та посвідчений 30.07.2010 державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Кравчук Т.І., та зареєстрований в реєстрі № 2-3468, вона заповіла належну їй Ѕ частину вищевказаного житлового будинку [PERSON] , тобто у заповіті зазначена частка майна, яка не співпадає із належною їй часткою майна. Оскільки іншим шляхом дане питання вирішити не можливо, позивач з позовом звернувся до суду. Позивач [PERSON] подав попередньо заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Уманської міської ради в підготовче засідання не з`явився. До суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у відсутність представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.06.2017. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить 47/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11.08.1983, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна. Ще при житті [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений 30.07.2010 державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Кравчук Т.І., та зареєстрований в реєстрі № 2-3468, яким заповіла належну їй Ѕ частину вищевказаного житлового будинку позивачу. Позивач фактично прийняв спадщину та 11.09.2019 [PERSON] , яка діє на підставі доручення від імені позивача, звернулася до приватного нотаріуса Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Імбері Я.С. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 47/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.09.2019 зазначено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна та довідки ЧООБТІ № 1384, право власності на 47/100 частин вказаного житлового будинку зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а згідно заповіту, що був складений [PERSON] та посвідчений 30.07.2010 державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Кравчук Т.І., та зареєстрований в реєстрі № 2-3468, вона заповіла належну їй Ѕ частину вищевказаного житлового будинку [PERSON] , тобто у заповіті зазначена частка майна, яка не співпадає із належною їй часткою майна. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини спадкоємцями встановлено строк у шість місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.3.1. Роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втирати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно п.23 постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За частиною 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав для неприйняття визнання позову - не встановлено. З вище викладеного вбачається, що [PERSON] при житті належало 47/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , тому за позивачем [PERSON] , як спадкоємцем, можливо визнати право власності саме на таку частину майна, не дивлячись на те, що у складеному заповіті зазначено, що [PERSON] заповіла [PERSON] Ѕ частину вказаного житлового будинку. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved