Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом, отримані [PERSON] та [PERSON] в другій Київській державній нотаріальній конторі та визнати недійсним шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому, як найближчому родичу покійного [PERSON], випадково стало відомо, що [PERSON] та [PERSON] стали спадкоємцями майна покійного [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право на спадщину за заповітом. За твердженнями позивача, покійний [PERSON] був психічно хворим та знаходився на обліку і проходив лікування в спеціалізованому медичному закладі смт. Глеваха Київської області, а тому не міг скласти заповіт та одружитись. У зв'язку із чим позивач вважає, що є підстави для скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та заповітом, отримані [PERSON] та [PERSON] в другій Київській державній нотаріальній конторі, та визнання недійсним шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] В подальшому позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій він просив суд скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом, отримані [PERSON] та [PERSON] в другій Київській державній нотаріальній конторі. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідачів 1, 2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач не може бути найближчим родичем покійного [PERSON] оскільки у останнього є рідна дочка від першого шлюбу - [PERSON] та дружина [PERSON], при цьому, позивачем не було надано суду документів, які б підтверджували родинні відносини із покійним [PERSON], в зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що при видачі свідоцтва про право на спадщину були порушені права позивача. Також, представник відповідачів 1, 2 вважає необґрунтованими позовні вимоги щодо визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та заповітом, оскільки укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб та заповіт, складений покійним [PERSON], у встановленому законом порядку не були визнані недійсними. При цьому, як зазначив представник відповідачів 1, 2, позивачем не надано суду доказів звернення до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини чи до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] Відповідач Друга Київська державна нотаріальна контора до суду повноважного представника не направила, відзив на позовну заяву до суду не надала та не надіслала. Суд, вивчивши письмові докази, вислухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.01.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.01.2005 року, виданим відділом актів реєстрації цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. 25.05.2007 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів усе належне йому майно [PERSON] Вказаний заповіт було записано зі слів [PERSON], підписано ним власноручно, посвідчено нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2-1098. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.01.2009 року, виданим Відділом реєстрації смерті м. Києва. Судом встановлено, що відповідно до довідки № 41 від 20.02.2009 року, виданої КП «Голосіївприватсервіс», [PERSON] з 19.12.1969 року по день смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9 спадкової справи № 281/09). Відповідно до довідки від 20.02.2009 року, виданої КП «Голосіївприватсервіс», [PERSON] з 22.09.2005 року та на день видачі вказаної довідки зареєстрована за адресою останнього місця проживання спадкодавця в кв. [ADDRESS] (а.с. 10 спадкової справи № 281/09). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно спадкодавця, яке складалося з: ? частини житлового будинку під номером [ADDRESS]; ? частини земельної ділянки від площі - 0,0502 гектарів, розташованої на території [ADDRESS], що належала померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ № 133327, на яке померлий залишив заповіт на ім'я [PERSON] Відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу України [PERSON], як непрацездатна за віком вдова померлого, має право на обов'язкову частку у спадщині. Суд також враховує позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, та вважає вірним те, що за змістом норм статей 1268- 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. З матеріалів спадкової справи № 281/09 вбачається, що 25.03.2009 року [PERSON] прийняв спадкове майно за заповітом шляхом звернення із відповідною заявою до Другої Київської державної нотаріальної контори. 25.03.2009 р. [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, як непрацездатна за віком, [INFO], звернулась до Другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку спадкового майна. 07.08.2009 р. [PERSON] та [PERSON] звернулись до Другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку та земельної ділянки, а на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку та земельної ділянки. З матеріалів спадкової справи № 281/09 вбачається, що 07.08.2009 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким [PERSON], на підставі заповіту, посвідченого 25.05.2007 року нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], отримав майно [PERSON], який помер [INFO], яке складалося з ? частини житлового будинку та ? частини земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25-27 спадкової справи 281/09). Також, 07.08.2009 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким [PERSON] отримала майно [PERSON], який помер [INFO], що складалося з ? частини житлового будинку та ? частини земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21-23 спадкової справи 281/09). Зі змісту уточненої позовної заяви вбачається, що позивач просить суд скасувати вищезазначені свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом, отримані [PERSON] та [PERSON] в другій Київській державній нотаріальній конторі. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проте, в матеріалах спадкової справи відсутні докази того, що позивач відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України у встановлений ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звертався до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини. При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення до суду та відповідного рішення суду про визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] Позивачем також не надано суду жодних доказів, які б підтверджували наявність у позивача родинних зв'язків з померлим [PERSON], а тому суд дійшов висновку про відсутність у позивача порушеного спадкового права шляхом видачі свідоцтв про право на спадщину [PERSON] та [PERSON] Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не має права звертатись до суду з позовом про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та заповітом, отримані [PERSON] та [PERSON] Крім того, статтею 1301 Цивільного кодексу України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що померлий [PERSON], скориставшись своїми правами, передбаченими ст. ст. 1233, 1234 ЦК України, призначив спадкоємцем свого майна [PERSON], при цьому, як вже зазначалось, [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України надано право на обов'язкову частку у спадщині, а тому суд дійшов висновку, що вказані особи мали право на спадкування майна померлого [PERSON] Як зазначено в абз. 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Враховуючи те, що видачею [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом та заповітом не було порушено прав та законних інтересів позивача, то у суду відсутні підстави для визнання недійсними вказаних свідоцтв про право на спадщину. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Другої Київської державної нотаріальної контори про скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та заповітом, отримані [PERSON] та [PERSON] в другій Київській державній нотаріальній конторі, є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене вище,

Outcome: dismissed