Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю. У поданій заяві посилався на те, що проживає однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з листопада 2013 року по даний час. Вони спільно проживають у квартирі №1 будинку №14, що по вул. Дімітрова м. Чернівці. Одночасно вказував про те, що відповідач до листопада 2013 року перебувала в іншому шлюбі, який рішенням суду від 11.06.2011 року було розірвано. За час їх спільного проживання однією сімєю вони мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, вели спільне домашнє господарство, здійснювали ремонті роботи у майні. Зокрема, у період спільного проживання протягом 2015 року за його власні кошти внаслідок їх спільних трудових затрат майно, яке є власністю [PERSON], а саме: квартира №1 будинку №14, що по вул. Дімітрова м. Чернівці, загальною площею 249,3 кв.м. та приміщення магазину-салону по вул.Л.Кобилиці, 93 у м.Чернівцях, загальною площею 144,90 кв.м. істотно збільшилося у своїй вартості. Так, після розірвання шлюбу зі своїм колишнім чоловіком та розподілу майна між ними, вартість майна, що перебувало у користуванні відповідачки становила: вартість квартири №1 будинку №14, що по вул. Дімітрова м. Чернівці 1730641 гривень, а вартість приміщення магазину-салону по вул.Л.Кобилиці, 93 у м.Чернівцях 710513 гривень. На даний час вартість зазначених обєктів нерухомості становить відповідно 5092700 гривень та 2322602 гривень. Просив встановити факт проживання однією сімєю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з листопада 2013 року по даний час. Визнати квартиру №1 будинку №14, що по вул. Дімітрова м. Чернівці, загальною площею 249,3 кв.м. та приміщення магазину-салону по вул.Л.Кобилиці, 93 у м.Чернівцях, загальною площею 144,90 кв.м. спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Також просив визнати за ним право власності на ? частину квартири №1 будинку №14, що по вул. Дімітрова м. Чернівці, загальною площею 249,3 кв.м. та на ? частину приміщення магазину-салону по вул.Л.Кобилиці, 93 у м.Чернівцях, загальною площею 144,90 кв.м. Право спільної сумісної власності на зазначені обєкти нерухомості просив припинити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та підтвердив, викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач у судове засіданні не зявилась. У поданій до суду заяві позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, просила справу розглянути у її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] з 22.07.1988 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.06.2011 року їх шлюб було розірвано (а.с.6). Одночасно колишнє подружжя звернулося до суду з позовом про розподіл їх спільного майна. Справа розглядалася різними судовими інстанціями неодноразово. Остаточною ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 17.03.2016 року було затверджено мирову угоду між сторонами та виділено у власність [PERSON] майно: квартиру №1 будинку №14, що по вул. Дімітрова м. Чернівці, загальною площею 249,3 кв.м. та приміщення магазину-салону по вул.Л.Кобилиці, 93 у м.Чернівцях, загальною площею 144,90 кв.м. (а.с.72-75). Правові відносини між сторонами детально врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Таким чином, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити із того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Зазначена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, а також визнання [PERSON] факту спільного проживання із позивачем однією сімєю, суд визнає зазначений факт встановленим та таким, що не підлягає доказуванню. Окрім того, суд враховує положення ч. 1 ст. 62 СК України, згідно яких якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Проаналізувавши положення наведеної статті, суд зауважує, що для застосування передбачених нормою ст. 62 СК України правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягають з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. Як було встановлено судом та підтверджується ухвалою апеляційної інстанції від 17.06.2016 року, на час розподілу майна між [PERSON] та [PERSON] вартість майна, що перебувало у користуванні відповідачки становила: вартість квартири №1 будинку №14, що по вул. Дімітрова м. Чернівці 1730641 гривень, а вартість приміщення магазину-салону по вул.Л.Кобилиці, 93 у м.Чернівцях 710513 гривень. Однак, в період спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сімєю позивачем було вкладено значні кошти на ремонтно-будівельні роботи, які велись на зазначених вище обєктах нерухомості. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: договорами виконання робіт, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, актами приймання виконаних будівельних робіт (а.с.101-120). Таким чином, у період спільного проживання протягом 2015 року за кошти позивача та внаслідок їх спільних трудових затрат майно, яке є власністю [PERSON], а саме: квартира №1 будинку №14, що по вул. Дімітрова м. Чернівці, загальною площею 249,3 кв.м. та приміщення магазину-салону по вул.Л.Кобилиці, 93 у м.Чернівцях, загальною площею 144,90 кв.м. істотно збільшилося у своїй вартості. На даний час вартість зазначених обєктів нерухомості становить відповідно 5092700 гривень та 2322602 гривень (а.с.11-66). Зазначену обставину [PERSON] не заперечувала, а, навпаки, у поданій до суду заяві підтвердила. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved