Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що з червня 2004 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали у м. Мурманськ Російська Федерація. У липні 2007 року позивач переїхав проживати в Україну до будинку своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де зареєструвався 31.07.2007. Вказаний будинок мати позивача подарувала йому 19.05.2008. У вересні 2010 року сторони знову зійшлися та зареєстрували шлюб у м. Мурманськ Російської Федерації, де на той час проживала відповідачка. Після реєстрації шлюбу позивач та відповідачка переїхала проживати до позивача у належний йому будинок по [ADDRESS] . 28.08.2012 відповідачка зі згоди позивача була зареєстрована у вказаному будинку. 29.05.2019 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка забрала усі свої речі та переїхала проживати до своєї дочки у с. Мирне Бориспільського району. Участі в утриманні житла за місцем реєстрації відповідачка не приймає, комунальні послуги не сплачує та вже має два роки не виявляє інтересу до належного позивачу житла. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач обставини, викладені в позовній заяві, підтримав та пояснив, що відповідачка, жодного разу після розірвання шлюбу, а минуло вже більше року, не з`явилась в його помешканні за місцем реєстрації. Залишаючи місце проживання вона з його дозволу забрала усі речі та меблі, які хотіла, а тому майновий спір між ними відсутній. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином: поштовою кореспонденцією та телефонограмою на її мобільний телефон, яка отримана нею особисто. Заяв, клопотань на адресу суду від неї не надходило, відзив на позов не подано. Третя особа - Дівичківська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області свого представника в судове засідання не направила, в заяві сільський голова Слюсар О.М. просив справу розглянути без участі представника сільської ради за наявними у справі матеріалами, проти задоволення позову заперечень не має. За таких умов, суд за згодою позивача постановив проводити заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Заслухавши позивача, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали в їх сукупності, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 19.05.2008 було укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області Мусієнко М.М. та зареєстрованим в реєстрі за №2008, згідно якого [PERSON] (дарувальник) передала безоплатно у власність житловий будинок з надвірними спорудами, а [PERSON] (обдаровуваний) прийняв у власність житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Право власності [PERSON] на вказане домоволодіння 25.02.2009 зареєстроване в Реєстрі прав власності, про що свідчить копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Переяслав-Хмельницького БТІ № 21986555 від 25.02.2009 (а.с.9). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] 20 жовтня 2010 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що відділом РАГСу адміністрації м. Мурманськ зроблено актовий запис про укладення шлюбу за № 2388. (а.с.5). 29.05.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29.05.2019 (а.с.6,7). З актів обстеження житлового будинку, складених депутатом Дівичківської сільської ради Шереметою К.М. та посвідчених старостою Єрківецького старостинського округу Виконавчого комітету №3 від 25.07.2019 та від 21.09.2020 вбачається, що депутатом було проведено обстеження житлового будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] . При огляді помешкання та при спілкуванні зі свідками, депутатом встановлено, що за даною адресою [PERSON] не проживає з 20.06.2019, особисті речі в будинку відсутні, господарство не веде, комунальні послуги не сплачує. (а.с.10,11). Витяг з погосподарської книги №4 на 2016-2020 роки Дівичківської сільської ради свідчить про те, що в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.12-16). Свідок [PERSON] показала, що знала відповідача [PERSON] , оскільки вона проживала у [ADDRESS] разом з [PERSON] у будинку його батьків, які давно померли. Перестала проживати з [PERSON] близько двох років тому. Їй відомо, що вона переїхала проживати до своєї дочки в с. Мирне, причини переїзду їй невідомі. З показань свідка [PERSON] встановлено, що відповідачка [PERSON] та позивач [PERSON] , проживали однією сім`єю по [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] виглядала нещасною жінкою, дуже чутлива до всього. Він бачив, як більше року тому [PERSON] вантажівкою забирала речі з будинку та після цього в селі не з`являлась. Також йому відомо, що [PERSON] зараз проживає з іншою жінкою. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована, але більше року, а саме: з червня 2019 року, не проживає по [ADDRESS] . Доказів про тимчасову відсутність відповідача за місцем реєстрації або про поважність причин її не проживання в будинку відповідача немає. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України одним із способів захисту особистого немайнового або майнового права та інтересу є припинення правовідношення. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За правилами ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. За правилами ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи встановлені фактичні обставини про те, що колишня дружина позивача [PERSON] не проживає в належному позивачу на праві власності житловому будинку близько двох років без поважних причин, суд дійшов висновку про відсутність у відповідачки інтересу до вказаного житла. Реєстрація відповідачки в будинку порушує права позивача, як власника житла та створює певні обмеження для нього при утриманні майна та сплаті комунальних послуг. А тому суд дійшов висновку про необхідність захисту порушених прав позивача, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом. Як встановлено, позивач надав згоду на реєстрацію відповідачки в своєму будинку, без будь-яких умов та обмежень, внаслідок чого відповідачка не була наділена обов`язком самостійно знятись з реєстрації після розірвання шлюбу та залишення помешкання, що стало причиною даного спору. За таких обставин, понесені позивачем судові витрати у виді судового збору суд залишає за ним на підставі ч.9 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved