Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з означеним вище позовом до означених відповідачів, вказуючи на те, що 01.11.2009 року між ним та власниками майнових сертифікатів на нерухоме майно колишнього КСП «ім. Горького» було укладено угоду договір купівлі-продажу нерухомого майна критий тік, який розташований по вул. Шкільній в с. Сергіївка Новотроїцького району Херсонської області. Згідно з цим договором вони домовились, що власники продають позивачу належний їм вказаний обєкт, а він сплачує за нього грошові кошти. На виконання дійсних намірів позивач передав грошові кошти, а продавці фактично передали вказаний обєкт нерухомості. Договір домовилися посвідчити нотаріально, однак продавці ухиляються від даного зобовязання. Фактично відбулось повне виконання договору, вони домовились щодо всіх істотних умов договору, однак зважаючи на те, що договір не оформлений нотаріально позивач не може оформити право власності на вказане вище нерухоме майно. Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна критого тіку, який розташований по вул. Шкільній в с. Сергіївка Новотроїцького району Херсонської області, укладений між позивачем та відповідачами 01.11.2009 року. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання неодноразово не зявляються, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, що вбачається з поштових повідомлень. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Дослідивши надані докази по справі суд прийшов до наступного. З копії договорів купівлі-продажу майнового паю вбачається, що позивач купив, а відповідачі продали критий тік, що знаходиться в с. Сергіївка Новотроїцького району Херсонської області, вул. Шкільна, належний їм на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай членів колективного сільськогосподарського підприємства. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом Згідно ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З розяснень Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За таких умов, договір купівлі-продажу житлового будинку потребує обовязкового нотаріального посвідчення та з 01.01.2013 року не потребує обовязкової державної реєстрації відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, внаслідок недотримання сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна вимог лише щодо його нотаріального посвідчення, такий договір може вважатися укладеним в силу норм ч. 3 ст. 640 ЦК України. В свою чергу правила ч. 2 ст. 220 ЦК України вказують, що передбачена можливість визнання договору дійсним у разі, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, не поширюються на правочини, які згідно закону для їх дійсності потребують обовязкового нотаріального посвідчення та державної реєстрації, так як момент його укладення повязується законодавцем саме з державною реєстрацією. Відповідно до п. 13 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Судом встановлено, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення означених договорів купівлі-продажу будинку механізаторів та механізованої майстерні. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була прведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. За таких умов, враховуючи, що починаючи з 01.01.2013 року правочини щодо нерухомого майна не потребують обовязкової державної реєстрації відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому наявні підстави для застосування ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказані правочини між позивачем та відповідачами є такими, що породжують для сторін права та обовязки, наявні підстави для визнання договору від 01.11.2009 року дійсним в порядку ст. 220 ЦК України, тому суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved