Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що з 20.09.1997 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Під час перебування в шлюбі ними за спільні кошти було придбано 59/100 частин будинку з надвірними спорудами та 1/2 частина земельної ділянки, площею 0,0473 га, кадастровий [NUMBER], розташованих в [ADDRESS]. В зв'язку з наявністю спорів та неможливістю добровільно розділити будинок та виз-начити порядок користування земельною ділянкою, позивач [PERSON] просив визнати за ним право власності на 59/200 частин житлового будинку, з надвірними будівлями та спору-дами, а також право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 473 кв.м., розташо-вані за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], в якому про-сила визнати за нею право особистої приватної власності на житлову прибудову Г3, площею 31,3 кв.м. до житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], вартістю 89 065 грн. Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13.12.2016 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої власності прий-нятий до провадження суду та позовні вимоги за цим позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом. В судовому засіданні позивач по первісному позову - [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на об-ставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача по первісному позову та позивача по зустрічній позовній заяві - адвокат [PERSON] первісний позов позов визнала частково, не заперечувала проти реального поділу будинку та земельної ділянки, підтримала вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві, і просила визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житлову прибудову Г3, площею 31.3 кв.м. до житлового будинку, розташова-ного за адресою: [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сином сторін по справі, і неодноразово був присутнім при сварах та скандалах. Знає, що гроші в основному заробляла матір, а батько тільки слідкував за ремонтом. Свідок [PERSON] пояснила, що знаходиться у дружніх відносинах з [PERSON], і з її слів знає, що вона брала кредит та гроші в борг, щоб зробити ремонт у помешканні. Свідок [PERSON] показала, що перебуває в дружніх відносинах з [PERSON], і зі слів останньої їй відомо, що [PERSON] сама оплачувала навчання сина та за власні кошти робила ремонт в помешканні. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює разом з [PERSON] і знає, що ос-тання часто зверталася з різними питаннями по будівництву та ремонту, оскільки її чоловік не бажав приймати участь у ремонті помешкання. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] самостійно оп-лачував будівельні роботи, і брав у свідка гроші в борг (приблизно тисячу доларів) для цього. Свідок наголосив, що він сам допомогав [PERSON] у проведенні ремонту: прокладці ка-налізації, ивготовленні фундаменту та інші. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він допомогав подружжю [PERSON] робити ремонт в їх помешканні. Свідок зазначив, що його работу по заливанню фун-даменту оплачував [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] займався вста-новленням газового котла, будуванням фундаменту та покрівлі. Свідок наголосив, що йому достовірно відомо, що [PERSON] самостійно оплатив всі роботи по цим роботам. Свідок [PERSON] пояснив, що він працював разом з [PERSON], а тому допомогав йому у проведенні ремонту в помешканні. Свідок зазначив, що він разом з [PERSON] робили ремонт ванної кімнати, проводили електрику. Свідок наголосив, що [PERSON] платив власні кошти за виконані роботи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він є братом [PERSON], добре знайом з її чоловіком. Свідок вказував, що його сестра - [PERSON] брала у борг гро-шові кошти для оплати ремонтних робіт, оскільки її чоловік - [PERSON] не приймав актив-ної участі в ремонті. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши пись-мові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що первісний позов задоволенню не під-лягає, а зустрічні позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20.09.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4, 13). За час перебування у шлюбі, сторони, на підставі договору купівлі-проаджу від 07.08.2009 року, набули наступне майно: - 1/2 частку житлового будинку садибного типу, загальною площею 82,5 кв.м., житло-вою площею 46,1 кв.м., та земельну ділянку, площею 473 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-14); Сторонами не досягнуто згоди щодо поділу вказаного майна, у зв'язку із чим [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з відповідними позовами про його поділ. За правилом статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господар-ства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кож-на річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пунктами 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясо-вувати джерело і час його придбання. Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК Укра-їни, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним до-говором чи законом. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є під-ставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена пре-зумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При цьому, докази мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст.77, 78 ЦПК України) і це є процесуальним обов'язком сторони, яка їх надає (ст.ст.12,81 ЦПК Ук-раїни). Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Позивач [PERSON] у своєму позові та запереченнях на зустрічний позов зазначає, що майно, а саме: 1/2 частина житлового будинку садибного типу, загальною площею 82,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., та земельна ділянка, площею 473 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS], є спільною власністю подружжя. Відповідач [PERSON] у відзиві на первісний позов та у зустрічному позові вказу-вала, що 1/2 частина житлового будинку садибного типу, загальною площею 82,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., та земельна ділянка, площею 473 кв.м., розташовані за адре-сою: [ADDRESS], є спільною власністю по-дружжя, а житлова прибудова Г3, площею 31,3 кв.м. до житлового будинку [ADDRESS] є її особистою власністю, оскільки була збудована тільки за її власні, особисті кошти. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому осо-бисто. На підтвердження доводів [PERSON], у судовому засіданні, за її клопотанням, були допитані свідки, та досліджені письмові докази: технічний паспорт на житловий будинок, експлікація приміщень, зведений акт вартості будинку та господарських споруд, договір купівлі-продажу земельної ділянки, державний акт на земельну ділянку, свідоцтво про право власності на нерухоме майно . Проте, надані [PERSON] докази не підтверджують факту викори-стання нею особистих коштів на будівництво спірного майна та те, що вона мала намір на будування спірного майна тільки, як її особисту власність. В порушення вимог ст.81 ЦПК України, відповідно якій кожна сторона по справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та за-перечень, [PERSON] не надала доказів придбання нею будівельних матеріалів та джоказів оплати виконаних по бзведенню прибудови робіт, показання свідків, допитаних в судовому засіданні не доводять, що прибудова до житлового будинку була зведена [PERSON] лише за особисті кошти. Крім того, з показів свідків вбачається, що спірний об'єкти нерухомості - прибудова Г3, площею 31,3 кв.м. до житлового будинку [ADDRESS] будувалася сторонами в інтересах та для цілей сім'ї, так у житловому будинку сторони меш-кали у період шлюбу, а прибудова Г3 зводилася ними обоюдно, для поліпшення умов проживання у будинку. Розрахунки за будівництво цих об'єктів здійснювали як [PERSON], так і [PERSON]. Крім того, з пояснень свідків встановлено, що [PERSON] самостійно виконував деякі будівельні роботи, запрошував будівельників, розраховувався за виконані роботи та за придбані будівельні матеріали. Показання свідків, які пояснювали, що їм відомо про те, що [PERSON] всі свої кошти витрачала на будівництво будинку, - не впливають на висновки суду, оскільки жоден з допитаних свідків не зміг повідомити розмір вимтрат сторін, джерело цих витрат. Таким чином, доводи [PERSON] про належність їй спірного мана є безпідставними, оскільки вона належними та допустимими доказами не довела, що дане спірне майно є її особистою приватною власністю, побудоване та придбане за її особисті кошти, тобто пре-зумпцію права спільної сумісної власності майна колишнього подружжя нею не спростовано, що є її процесуальним обов'язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України. А тому зустріч-ний позов [PERSON], щодо визнання майна особистою приватною власністю є необґрунто-ваним та задоволенню не підлягає. Враховуючи, що спірна 1/2 частина будинку та земельна ділянка були придбані сторонами під час перебування у шлюбі, між сторонами відсутній шлюбний договір, а також будь-яка домовленість про розподіл майна, спірна нерухомість є обєктом права спільної су-місної власності подружжя, а тому підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про визнан-ня за ним права власності на 1/2 частину цих будинку та земельної ділянки та залишенням за відповідачкою, також, права власності на іншу 1/2 частину цих же будинку та земельної ді-лянки. Згідно висновку призначеної судом будівельно-технічної експертизи №122 від 10.04. 2017 року запропоновано два варіанти поділу спірного житлового будинку та земельної ді-лянки. Дослідивши обидва варіанти, запропоновані експертом, суд вважає доцільним обрати саме варіант №1, як найбільше влаштовуючий сторони, адже в даному варіанті, окрім враху-вання всіх потреб сторін у площі приміщень, визначено найменшу грошову компенсацію, яку повинна сплатити одна сторона іншій, а площа приміщень, яка виділяється сторонам у спірному будинку, найбільше дорівнюють одна одній. На підставі викладеного та

Outcome: approved