Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 12. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що протягом останніх двох років сімейне життя між ними не складалося, відносини поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне господарство не ведуть, збереження сім'ї та примирення між ними неможливе. На сьогоднішній день спору з приводу поділу майна немає. Також, зазначає, що спору з приводу місця проживання дитини немає, він буде проживати з відповідачкою. Просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, в позовній заяві зазначив, що просить суд проводити судове засідання без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечувала та просила їх задоволити. Також вказала, що просить залишити їй прізвище «Кушніренко». Враховуючи думку позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного. Встановлено, що 12 лютого 2011 року, згідно свідоцтва про шлюб (Серія 1-КЕ № 075657), сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області, про що складено відповідний актовий запис № 12. Згідно свідоцтва про народження (Серія 1-СР № 137570) сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щодо місця проживання якої між сторонами спору не існує. Батьком дитини записаний відповідач. Також, спору щодо батьківства та про поділ спільного майна, що є спільною власністю подружжя між сторонами немає. Крім того, при прийнятті рішення по справі, суд враховує думку відповідача [PERSON], яка повністю погодилася із заявленими позовними вимогами та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Зясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують з січня 2017 року, вони не повязані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, не вбачається. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved