Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідачів на свою користь по 20 419, 22 гривень матеріальних збитків в порядку регресу, згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2017 року по справі № 398/1103/16-ц. Позивні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що з 27 червня 2013 року по 26 червня 2014 року, позивач працював на посаді директора Державного підприємства «Українське авіаційно-транспортне підприємство «ХОРІВ- АВІА». У межах покладених на позивача посадових обов`язків, 13 травня 2014 року ним було підписано наказ про звільнення за прогул без поважних причин [PERSON] , який займав посаду заступника директора з якості ДП «УАТП «ХОРІВ-АВІА». Не погоджуючись з вказанам рішенням, [PERSON] , оскаржив його в судовому порядку. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року у спарві № 758/6707/14-ц у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року у справі № 758/6707/14-ц за позовом [PERSON] до ДП «УАТП «ХОРІВ-АВІА» було скасовано Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року та позовні вимоги [PERSON] було задоволенно частково, а саме: визнано незаконним наказ директора Державного підприємства «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-АВІА» №34/ОС від 13 травня 2014 року про звільнення [PERSON] з роботи з посади заступника директора з якості на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України; поновлено [PERSON] на роботі на посаді заступника директора з якості у Державному підприємстві «Українське авіаційно-транспортне підприємство «ХОРІВ-АВІА» з 13 травня 2014 року; стягнуто з Державного підприємства «Українське авіаційно-транспортне підприємство «ХОРІВ-АВІА» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 травня 2014 року по 25 березня 2015 року включно (212 робочих днів) в сумі 59661 гривня 04 копійки та стягнуто з Державного підприємства «Українське авіаційно-транспортне підприємство «ХОРІВ-АВІА» на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 гривень. У подальшому, Державне підприємство «Українське авіаційно-транспортне підприємство «ХОРІВ-АВІА» звернулось до позивача із позовом про відшкодування матеріальної шкоди. Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградського області від 01 серпня 2017 року у справі № 398/1103/16-ц, позовні вимоги Державного підприємства «Українське авіаційно-транспортне підприємство «ХОРІВ- АВІА» було задоволено та стягнуто із [PERSON] на користь Державного підприємства «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-АВІА» матеріальну шкоду, заподіяну підприємству, в розмірі 61 257 (шістдесят одна тисяча двісті п`ятдесят сім) гривень 65 копійок, у зв`язку з незаконним звільненням [PERSON] та оплатою йому часу вимушеного прогулу відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.03.2015 року, у тому числі: відшкодування оплати Державним підприємством «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-АВІА» [PERSON] часу вимушеного прогулу у розмірі 59 661 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят одна) гривня 04 копійки, моральної шкоди у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, судового збору у розмірі 596 (п`ятсот дев`яносто шість) гривень 61 копійка. З вказанам рішенням суду позивач не згоден зовсім, вважає, що у судовому рішенні не було встановлено його вини у незаконному звільненні [PERSON] , та не встановлено всіх винних осіб у незаконному звільненні працівника, не досліджено обсяг їх вини та сума матеріальної шкоди повинна бути пропорційно покладена на всіх службових осіб, що винні у незаконному звільненні працівника, згідно наказу від 13 травня 2014 року. Позивач зазначає у своєму позові, що наказ про звільнення від 13.05.2014 року складений та підписаний на підставі актів про відсутність на робочому місці працівника. Вказані акти складені комісією у складе: заступника директора з фінансових питань - головного бухгалтера підприємства, начальника юридичного відділу та техніка з обліку робочого часу, що є відповідачами. Саме відповідачі відповідальні за складання документів, що стали підставою для звільнення [PERSON] та несуть відповідальність, що завдана підприємству з їх вини. У зв`язку з чим,позивач вважає, що саме з відповідачів повинні бути стягнуті понесені позивачем збитки пропорційно у вигляді відшкодування суми 61 257, 65 грн., адже саме відповідачі складали первинні документи, що підтверджували факт прогулу та стали підставою для підписання позивачем наказу про звільнення працівника. Таким чином, при стягнення коштів за незаконне звільнення з відподідального працівника, вина відповідної службової особи має вирішальне значення при стягненні таких збитків, що в даному випадку є правовою підставою для стягнення матеріальних збитків в порядку регресу саме з осіб, які складали вище вказані акти про відсутність на робочому місці, згідно ст. 1191 ЦК України, чим огрунтовує позивач свої вимоги у позовній заяві. Тому вважає, що акти складені відповідачами про відсутність [PERSON] на робочому місці є винними особами у даному незаконному звільненні та саме відповідачі повинні понести відповідні майнові втрати, які були понесені позивачем, як керівником підприємства, який підписав наказ про звільнення. У зв`язу з чим просить стягнути з відповідачів на свою користь по 20 419, 22 гривень матеріальних збитків в порядку регресу, згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2017 року по справі № 398/1103/16-ц. На підставі положень ст. 1191 ЦК України позивач вважає, що має право на відшкодування в порядку регресу сплаченої матеріальної шкоди безпосередньо з відповідачів, з вини яких було заподіяно вищезазначену шкоду та просить суд їх стягнути. Справа розглядається за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін по справі. В судовому засіданні представник позивача у повному обсязі підтримала вимоги позову, просила суд про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що виходяци з обставин та встановленого факту вини позивача, а також визнання судом по справі № 398/1103/16-ц наказу про звільнення незаконним, то дана позавна заява не підлягає задоволенню. У судовому засіданні представник третьої особи заперечував щодо задоволення позову та просив відмовити в повному обсязі за недоведеністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надаши до суду відзив, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та розгляд справи провести без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлен, причини неявки суду не відомі. Відзив до суду не надислав. Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 березня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2014 року було задоволено частково, та визнано незаконним наказ директора Державного підприємства «Українське авіаційно-транспорте підприємство «Хорів-АВІА» № 34/ОС від 13 травня 2014 року про звільнення [PERSON] з роботи з посади заступника директора з якості на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, поновлено [PERSON] на работу на посаді заступника директора з якості у Державному підприємстві «Українське авіаційно-транспорте підприємство «Хорів-АВІА» з 13 травня 2014 року, стягнуто з Державному підприємстві «Українське авіаційно-транспорте підприємство «Хорів-АВІА» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 травня 2014 року по 25 березня 2015 року включно (212 робочих днів) в сумі 59 661,04 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 гривень, а також судові витрати у сумі 596,61 грн.. Згідно Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградського області від 01 серпня 2017 року у спарві № 398/1103/16-ц, позовні вимоги Державного підприємства «Українське авіаційно-транспортне підприємство «ХОРІВ- АВІА» було задоволено та стягнуто із [PERSON] на користь Державного підприємства «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-АВІА» матеріальну шкоду, заподіяну підприємству, в розмірі 61 257 (шістдесят одна тисяча двісті п`ятдесят сім) гривень 65 копійок, у зв`язку з незаконним звільненням [PERSON] та оплатою йому часу вимушеного прогулу відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.03.2015 року, у тому числі: відшкодування оплати Державним підприємством «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-АВІА» [PERSON] часу вимушеного прогулу у розмірі 59 661 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят одна) гривня 04 копійки, моральної шкоди у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, судового збору у розмірі 596 (п`ятсот дев`яносто шість) гривень 61 копійка. На виконання Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградського області від 01 серпня 2017 року у справі № 398/1103/16-ц, державним виконачем було відкрито виконавче провадження ВП № 57186361 від 12.09.2018 року. Частиною ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч. 4 ст. 1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). Відповідно до цієї норми права, держава, відшкодувавши шкоду, отримує право зворотної вимоги (регресу) до особи, винної за завдану шкоду. Регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у звязку з чим і виникло нове повязане саме з регресною вимогою. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права. Тобто у разі регресу виконання первісного зобовязання має характер правоприпиняючого та одночасно правоутворюючого юридичного факту. Частинами 2, 3 ст. 80 Закону України «Про державну службу», держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до: державного службовця, який заподіяв шкоду; посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. У разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю. Глава IX Кодексу законів про працю України встановлює гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації. Підпунктом 2 п.9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України передбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 9, 10 п.9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, кошти, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів). За поданням Казначейства України органи прокуратури звертаються в інтересах держави до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам). Посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом. Абазами 4, 5 п.п. 10 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України визначено, що Органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (місцевих бюджетів), у випадках, визначених цим пунктом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб цих органів, якщо рішенням суду не встановлено в діях посадових, службових осіб складу кримінального правопорушення. За результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи Казначейства України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). Також згідно із ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», державні органи після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, у випадках, визначених цим Законом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів, якщо рішенням суду не встан овлено складу кримінального правопорушення в діях зазначених осіб. Таким чином, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях посадової, службової особи державного органу, дії якої призвели до збитків державного бюджету, проведення службового розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів є обов`язковим. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що лише службовим розслідуванням можливо встановити чи були відповідачі винні у незаконному звільненні працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч.ч. 4, 5, 7 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Позивачем не надано суду жодних належних, допустимих доказів у встановленому законом порядку на підтвердження визнання вини саме відповідачів у незаконному звільнені, що мають контролюючі функції. Матеріали справи не містять доказів щодо наявності всіх складових цивільно-правової відповідальності саме відповідачів у завданні шкоди. Доказів на підтвердження проведення службової перевірки по факту службової недбалості відповідачів позивачем надано не було. Ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення з стягнути з відповідачів на свою користь по 20 419, 22 гривень матеріальних збитків в порядку регресу, згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2017 року по справі № 398/1103/16-ц, немає, оскільки суду позивачем не надано жодних належних, допустимих доказів у встановленому законом порядку на підтвердження наявності вини відповідачів у завданні шкоди.

Outcome: dismissed