Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити строк для звернення до суду за захистом його права про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини, визнати його - [PERSON] , [INFO] , громадянина України, батьком дитини, яка народилася [INFO] і записана у Книзі реєстрації народжень (актовий запис № 348 від 30 червня 2017 року) та в Свідоцтві про народження серії [NUMBER] як [PERSON] та внести відомості до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України. В обґрунтування свого позову зазначив, що починаючи з 2013 року він проживає та веде спільний побут разом з [PERSON] . На час їхнього спільного проживання та ведення спільного господарства як подружжя [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON]. 02 березня 2017 року заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від їхнього спільного проживання без реєстрації шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до чинного законодавства батьком дитини був зазначений [PERSON] , який жодним чином ніякого відношення стосовно його сина [PERSON] не має та ніколи не мав. Він як батько повністю визнає батьківство стосовно свого сина [PERSON] . До позову надав клопотання про поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою про визнання батьківства. В обґрунтування заяви зазначив, що пропустив встановлений Законодавством строк для звернення до суду з позовною заявою про визнання батьківства у зв`язку із складним матеріальним становищем, постійним доглядом за дитиною та у зв`язку з незнанням особливостей законодавства. Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 16 березня 2021 року підготовче судове засідання було закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Так, встановлено, що позивач з 2013 року проживає та веде сімейний спільний побут з [PERSON] , яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 16). [INFO] народився [PERSON] , де в графі мати зазначена [PERSON] , а у зв`язку із тим, що шлюбні відносини не були узаконені органами РАЦС та менше ніж за рік розірвано попередній шлюб відповідач зазначила в графі батько [PERSON] (а.с. 15). Судом встановлено, що дитина [PERSON] мешкає разом із батьком - позивачем [PERSON] та матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Встановлений строк позовної давності щодо звернення до суду з позовом про визнання батьківства пропустив у зв`язку із важким матеріальним становищем, постійним доглядом за дитиною. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. За змістом частини 3 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного станув порядку, встановленому статтями 122 (коли батьки перебувають у шлюбі між собою) та 125 (батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу. У статті 125 СК України передбачено, що: якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини; якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 129 СК України, до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Положеннями ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Визначення батьківства за рішенням суду проводиться за наявності спору щодо особи, яка є батьком дитини. Батьківство встановлюється в судовому порядку в ситуаціях, коли чоловік не визнає себе батьком дитини, і навпаки, коли чоловік вважає себе батьком дитини, а цей факт оспорюється. Встановлення батьківства є засобом захисту прав дитини, тобто заходом, спрямованим на відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав дитини, оскільки визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Відповідно до положень ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статей 213, 215 ЦПК (2004 року) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК (2004 року), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним, що позивач є батьком [PERSON] , та з поважних причин пропустив строк для звернення до суду з позовом про визнання батьківства, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved