Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів № 365 від 10 грудня 1993 року його бабусі [PERSON] було виділено квартиру за адресою: [ADDRESS] , в яку вона заселилася разом із членами своєї сім`ї. Згідно копії особового рахунку на квартиру, який був відкритий на ім`я [PERSON] , у вказаній квартирі були зареєстровані наступні особи: бабуся [PERSON] , його, позивача, батько - [PERSON] , він, позивач, та відповідач [PERSON] . На теперішній час [PERSON] та його батько [PERSON] померли. Згідно довідки про реєстрацію та склад сім`ї, що видана ТОВ «ЄРЦ КП» від 06 червня 2019 року № 1/12613 у квартирі по [ADDRESS] в даний час зареєстровані він, позивач, та з 20 березня 2012 року відповідач [PERSON] , [INFO] . З 2018 року і по теперішній час він, позивач, єдиний мешкає у квартирі, самостійно утримує житло та сплачує комунальні послуги. Відповідач, починаючи з квітня 2018 року жодного разу не з`являвся у квартирі. Факт непроживання відповідача у спірній квартирі понад один рік підтверджується актом про непроживання, складеним 19 травня 2019 року представниками КП КМР «УКОЖФ» за підписами жителів будинку. Відповідач не проживає в квартирі, не сплачує комунальні платежі, участі по утриманню житла не бере, особистих речей у квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Він не чинив відповідачу перешкоди в користуванні квартирою. Наявність реєстрації відповідача у квартирі не дозволяє йому, позивачу, оформити житлову субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг , оскільки неможливо надати інформацію щодо доходів [PERSON] . Крім того, без згоди відповідача він не може оформити на себе особовий рахунок на квартиру для того, щоб укласти договори про надання комунальних послуг з усіма комунальними службами міста. Посилаючись на ч.1 ст. 71 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ч.1 ст. 16 ЦК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не заявив та не подав відзив на позовну заяву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Від заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради, голови адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради Гаркуші В.В. до суду надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника третьої особи - адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, до структури якої входить відділ реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1, ст. 280, ст. 281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника третьої особи та відповідача, на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Представник позивача - [PERSON] у вступному слові стисло виклала зміст та підстави позовних вимог щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, пояснила суду, що квартира по [ADDRESS] була виділена бабусі позивача - [PERSON] , її сину та батькові позивача - [PERSON] та позивачу [PERSON] , які всі були зареєстровані у житловому приміщенні. Відповідач [PERSON] також є онуком [PERSON] Квартира не приватизована та перебуває у комунальній власності міста Кам`янське. Зі слів позивача, їй відомо, що відповідач не мешкає у квартирі з весни 2018 року, він забрав із квартири всі свої речі, а де він знаходиться зараз позивачу невідомо. Також позивач казав, що він не перешкоджав відповідачу проживати у спірній квартирі. Акт, яким підтверджується факт непроживання відповідача у квартирі, був підписаній свідками. Позивач без згоди відповідача не може переоформити особовий рахунок на квартиру на своє ім`я, не може укласти договір найму житлового приміщення і до цього часу відповідальним наймачем квартири залишається померла [PERSON] . Крім того, позивач не має можливості оформити субсидію на відшкодування вартості житлово-комунальних послуг, бо відсутня довідка про доходи відповідача. Всі повідомлені суду обставини їй відомі зі слів позивача. Їй невідомо, чи забезпечений відповідач іншим житлом . Вислухавши вступне слово представника позивача, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів № 365 від 10 грудня 1993 року на [PERSON] був відритий договір найму житлового приміщення на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується архівним витягом Архівного управління Кам`янської міської ради від 26 квітня 2019 року (а.с. 6). Згідно особового рахунку на квартиру (а.с. 9), квартира по [ADDRESS] складається із трьох житлових кімнат, має загальну площу 61,0 кв.м. та житлову площу 37,6 кв.м., відповідальним наймачем квартири є [PERSON] . У вказаній квартирі були зареєстровані наступні особи: [PERSON] - з 18 жовтня 1977 року, її син [PERSON] - з 20 червня 1989 року, її онук [PERSON] - з 30 вересня 2011 року, та її внук [PERSON] - з 20 березня 2012 року. У зв`язку зі смертю [PERSON] був знятий з реєстраційного обліку 27 січня 2012 року, а [PERSON] - 15 листопада 2017 року. Таким чином, на теперішній час у спірній квартирі зареєстровані тільки позивач та відповідач, а відповідальним наймачем залишається померла [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію та склад сім`ї № 1/12613 від 06 червня 2019 року (а.с. 12). Як зазначено у позовній заяві, відповідач [PERSON] не мешкає у спірній квартирі з весни 2018 року, його особисті речі у житловому приміщенні відсутні, де знаходиться відповідач позивачу невідомо. Аналогічні пояснення надала в судовому засіданні представник позивача, яка повідомила суду, що всі вказані нею обставини їй відомі зі слів позивача [PERSON] , а чи має відповідач будь-яке інше житло, крім спірної квартири, їй взагалі невідомо. На підтвердження факту непроживання відповідача у спірній квартирі позивачем було надано лише копію акту про непроживання від 17 травня 2019 року (а.с. 13), який складений техніками Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» на підставі свідчень мешканців будинку [ADDRESS] які мешкають у квартирах [ADDRESS] ( [PERSON] ) та № 15 ( [PERSON] ). При ухваленні рішення суд не приймає до уваги зазначений вище акт від 17 травня 2019 року про непроживання [PERSON] в спірній квартирі, складений техніками КП КМР «УКОЖФ» в результаті опитування сусідів, оскільки техніки можуть складати акти відносно технічного стану квартири, вказані в акті сусіди, в результаті опитування яких складався акт, не є свідками у цивільній справі та ніяким чином не можуть бути притягнуті до відповідальності за надання техніку недостовірних відомостей, і суд не може бути впевненим у достовірності підписів цих сусідів, що виконані в акті. Вказані в акті особи, в разі заявлення про це позивачем або його представником, могли б бути допитані в судовому засіданні в якості свідків про відомі їм обставини у справі, з приведенням їх до присяги та попередженням про можливу кримінальну відповідальність. Проте, такого клопотання позивач та його представник до початку розгляду справи по суті суду не заявили. Будь-які інші докази на підтвердження непроживання відповідача [PERSON] без поважних причин у спірній квартирі понад шість місяців позивачем та його представником суду не надані. В судовому засіданні також не всиановлено, що відповідач має якесь інше постійне місце проживання, ніж спірна квартира. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутньої особи може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню судом при ухваленні судового рішення. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивач та його представник, всупереч вимогам ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, не довели за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, з урахуванням положень статей 76-80 ЦПК України, зазначені у позові обставини щодо непроживання відповідача у квартирі по [ADDRESS] понад шість місяців без поважних причин. З урахуванням викладеного вище, у суд відсутні підстави для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі. Оскільки [PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог, то понесені ним судові витрати у справі з відповідача не присуджуються.

Outcome: dismissed