Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що 15.03.2013 він уклав шлюб з відповідачем, в якому [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом з ним і перебуває на його утриманні. Під час спільного проживання між ними постійно виникали конфлікти на грунті непорозумінь щодо обов`язків чоловіка і жінки в сім`ї, різного розуміння ними мети шлюбу, сімейних цінностей, фінансових питань. Внаслідок чого з липня 2020 року вони припинили шлюбно-сімейні стосунки, не ведуть спільного господарства, не піклуються одне про одного, повністю втратили почуття любові та поваги. Вважаючи примирення та збереження сім`ї неможливим, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Сторони до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. При цьому позивач вказав, що він наполягає на позові, а відповідач - що вона визнає позовні вимоги у повному обсязі. Згідно з ухвалою судді від 05.08.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15.03.2013 сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 51, в якому [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом з батьком. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з липня 2020 року. Вказані обставини встановлені на підставі свідоцтв про шлюб, про народження дитини, заяв сторін (а.с.7,8). Частиною 1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України встановлена основна засада, на якій ґрунтується шлюб, а саме: вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною четвертою ст.4 СК України закріплено та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався понад рік тому, примирення та збереження сім`ї сторони вважають неможливим, наполягають на розірванні шлюбу, місце проживання дитини узгоджено, спір про майно відсутній, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам і суперечило б моральним засадам суспільства, а тому шлюб сторін підлягає розірванню. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Понесені судові витрати позивач просить покласти на себе. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved