Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визначити йому додатковий строк терміном в два місяці для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла його бабуся [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS], яка належала їй на праві приватної власності. Ще при житті, 01 жовтня 2014 року [PERSON] склала на його користь заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті заповіла йому. Інших спадкоємців немає. Однак, в установлений законом строк він не зміг звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини з наступних причин. Він постійно проживав з [PERSON], але про те, що вона склала на його користь заповіт йому не було відомо. Бабуся йому про це не говорила. Смерть бабусі завдала йому тяжких душевних та моральних страждань, він довго не міг змиритися з тим, що її вже немає. Після смерті бабусі він в квартирі нічого не змінював, все залишив так як було при її житті, він навіть не перебирав її документи. У вересні 2015 року він вирішив перебрати та привести в порядок особисті речі та документи бабусі. Серед документів він знайшов заповіт бабусі, складений на його користь. 21 вересня 2015 року він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Адамської М.М. з приводу прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 вересня 2015 року приватний нотаріус відмовив йому видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у зв'язку з пропуском строку, встановленого для прийняття спадщини. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Позивач додатково пояснив, що його бабуся, [PERSON], дуже хворіла, у зв`язку з чим він вимушений був з нею проживати та доглядати. Його матір, [PERSON], яка є рідною донькою померлої [PERSON], фактично зникла та про її місце знаходження нікому не відомо. [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталась та її місце реєстрації та проживання йому не відоме. В подальшому позивач, представник позивача в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву, в якій просили розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити. Уповноважений представник відповідача - Київської міської ради в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу у відсутності представника. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2006 року, за [PERSON] було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до реєстраційного посвідчення № [NUMBER], виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] (а.с. 7). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.4). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1233 Цивільного кодексу України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вбачається з матеріалів справи, за час свого життя [PERSON] склала заповіт від 01 жовтня 2014 року, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона буде мати право за законом заповіла [PERSON] (а.с.5). Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 21 вересня 2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Адамської М.М. із заявою про відкриття спадкової справи. 21 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Адамською М.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] було відмовлено у відкритті спадкової справи після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.8). Як вбачається з письмових свідчень гр. [PERSON], остання зазначила, що гр. [PERSON] з липня місяця 2014 року проживав разом зі своєю бабусею за адресою: [ADDRESS], і проживає там же станом на теперішній день, зокрема, він проживав за вищевказаною адресою на момент смерті своєї бабусі - гр. [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно довідки № 111 від 23 грудня 2015 року, виданої Центром комунального сервісу № 97, [PERSON] з 14 жовтня 2005 року до дня смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Знята з реєстраційного обліку 06 січня 2015 року. Статтею 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За життя спадкодавець [PERSON] здійснила своє волевиявлення, розпорядившись на випадок смерті своїм майном та до дня смерті не скасувала та не змінила свого волевиявлення. При наявності заповіту спадкодавця, законодавство вимагає пріоритетного виконання волі заповідача і право на спадкування за законом одержують спадкоємці тільки у разі відсутності заповіту, або визнання його недійсним. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач постійно проживав разом із спадкодавицею по день її смерті, останньому не було відомо про наявність заповіту, інші можливі спадкоємці померлої [PERSON] не звертались із заявами про прийняття спадщини, суд вважає, що позивачем пропущено строк прийняття спадщини з поважних причин, а тому вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] тривалістю в два місяці з дня набрання законної сили рішення суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved