Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні позивача з донькою [PERSON], [INFO], та визначити наступний порядок спілкування з дитиною способом систематичних побачень із донькою у першу та третю суботу та другу та четверту неділю кожного місяця з 9 години до 18 години поза місцем проживання матері. Позов мотивує тим, що з 4 жовтня 2014 року до 17 лютого 2016 року перебував з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом 1095. Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2016 року шлюб між сторонами було розірвано та визначено місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], разом з відповідачем. З моменту народження дитини у його спілкуванні з дитиною виникли перешкоди зі сторони колишньої дружини і проявляються у забороні участі у вихованні дитини. Неодноразові намагання позивача вирішити дане питання мирним шляхом були безуспішними. 1 липня 2016 року службою у справах дітей Онуфріївської РДА за заявою позивача визначено спосіб його участі у вихованні дитини, а саме: у першу та третю суботу та другу та четверту неділю кожного місяця з 12 до 15 години і з 15 до 17 години поза місцем проживання матері. Відповідач була присутня на засіданні і з даним рішенням погодилась, проте 9 липня 2016 року у день, коли повинно було відбутись побачення з дитиною відповідач категорично відмовила у спілкуванні з дитиною, що й змусило [PERSON] звернутись до суду. Відповідачем [PERSON] було подано зустрічний позов, в якому вона просила відмовити в задоволенні первісного позову та встановити наступний порядок для участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батька: систематичні побачення батька із донькою кожної суботи та неділі з 10 години до 12 години за місцем проживання матері та у її присутності. Позов мотивувала тим, що позовні вимоги щодо визначення первісним позивачем способу його участі у вихованні дитини є неприйнятними, оскільки малолітня [PERSON] має вік 1 рік та 7 місяців та відповідно до її віку вона має особливий режим щодо харчування та сну. Ритм життя малюка не повинен зазнавати кардинальних змін, щоб не завдати шкоди її здоров'ю. Крім того, важливо, щоб дитина висипала належний їй час, тому що від цього залежить стабільність її нервової системи і загальне самопочуття. З запропонованим графіком органу опіки та піклування відповідач не погодилась, оскільки побачення з 15 години до 17 години неможливе, бо дитина в цей час спить. Крім того дитина дуже прив'язана до неї та спілкування з її батьком фактично на даний час незнайомим для неї, поза місцем проживання спричинить стрес та шкоду для її нервової системи. Також зазначила, що в цьому віці дитини присутність матері взагалі при таких зустрічах є дуже важлива. Також вважає неприйнятним порядок спілкування з дитиною запропонованим позивачем, оскільки порушує режим щодо харчування та сну, а побачення з 9 години до 18 години поза місцем проживання матері для дитини взагалі є неможливим без спричинення шкоди для її самопочуття та нервової системи. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі надавши пояснення згідно поданого до суду позову. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, зустрічний позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки дитина є малолітньою й має відповідний режим дня й запропонований [PERSON] спосіб участі у вихованні з дитиною суперечить інтересам доньки сторін, а тому спілкування поза місцем її проживання неможливе. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, проте подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що дитина має відповідний режим дня, який не можна порушувати, також додала, що доньку неможна зараз вивозити за межі села, оскільки їй не зроблено необхідних щеплень й це може зашкодити її здоров'ю, й навіть коли в неї будуть всі щеплення свідок буде проти того, щоб дитину вивозили з місця проживання через малий вік. Також пояснила, що дитина не грається з ровесниками бо ще мала, в селі дитячого садка немає, а коли вийде з відпуски по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку й переїдуть жити до м. Кременчука, то влаштує її в садок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що коли народилась онучка, позивача з їх двору ніхто не виганяв, він сам сказав, що більше в нашу хату не зайде, й погано висловлювався на адресу їхньої сім'ї й тому вона не бажає бачити його в своєму будинку. Також пояснила, що за рік до дитини позивач приїхав двічі 9 липня та 24 вересня 2016 року. Вислухавши сторони по справі, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що первісний та зустрічний позови\~\~підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 142 СК України передбачає, що діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Згідно ст. 159 СК України вирішення спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, проводиться судом. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що 4 жовтня 2014 року сторони по справі уклали шлюб, який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом 1095 /а.с. 7 /. Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с. 8/. Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2016 року шлюб між сторонами було розірвано та визначено місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], разом з відповідачем /а.с. 9-10/. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, але взаємної згоди щодо участі позивача у вихованні малолітньої доньки не дійшли. Тому позивач звернувся до органу опіки та піклування з відповідною заявою, та згідно витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при Онуфріївській РДА від1 липня 2016 року № 6 позивачу надано дозвіл на спілкування з його донькою у першу та третю суботу з 10 до 12 години та другу та четверту неділю кожного місяця з 15 до 17 години на території Василівської сільської ради /а.с. 24/. Проте відповідач з часу винесення вищезазначеного рішення та до звернення позивача в суд ухилялася від виконання рішення органу опіки та піклування та не надавала можливості позивачеві приймати участь у вихованні доньки у дні, що були визначені за рішенням вказаної комісії. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникли вкрай неприязнені стосунки. Відповідно до ст. 141 СК України позивач [PERSON] має рівні права та обовязки щодо дитини, а тому мати дитини [PERSON] безпідставно перешкоджає йому приймати участь у вихованні їх доньки. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ст. 55). Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб'єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1,3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обгрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобовязання вчинити певні дії, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, а також вбачається з матеріалів справи та пояснень учасників судового розгляду, доказів про те, що спілкування позивача з донькою не відповідає інтересам останньої або негативно впливає на розвиток дитини, суду не надано. При цьому, небажання відповідача, як матері дитини, надавати можливість позивачу, як батьку, належним чином спілкуватися з донькою, суд вважає грунтованим на особистій конфліктній ситуації, яка склалася між сторонами, як колишнім подружжям. Таким чином, вчинення відповідачем перешкод для позивача щодо спілкування останнього з донькою, суд визнає доведеним, а тому позовні вимоги в частині усунення перешкод та зобов'язання відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд враховує, що позивач працює помічником машиніста тепловоза на вивезенні гірничої маси у кар'єрі в ПАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», постійно отримує заробітну плату та сплачує аліменти на утримання доньки та дружини до досягнення дитиною трьох років /а.с. 11,12, 48/. Згідно з ч.ч.5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з'ясуванні. Такий висновок, як і рекомендації психолога є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. В судовому засіданні зі слів відповідача з'ясовано, що дитина має наступний режим дня пробудження о 7,30-8 годині, сніданок о 8 годині, прогулянка, ігри з 8,30 до 12 години, обід о 12 годині, денний сон з 12,30 до 16 години, 1 раз на день, тривалість сну 3-4 години, полуденок о 16 годині, прогулянка, ігри з 17 до 19 години, вечеря о 19,30 годині, купання, вкладання о 20,30 годині, нічний сон з 21 години. Згідно висновку служби у справах дітей районної державної адміністрації про визначення способу та порядку спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] служба у справах дітей вважає за доцільне визначити наступний порядок спілкування способом систематичних побачень першу та третю суботу з 10 до 12 години та другу та четверту неділю кожного місяця з 15 до 17 години на території Василівської сільської ради /а.с. 37/. Але заслухавши сторони, суд вважає, що вказаний вище висновок комісії не є достатньо обгрунтованим, та не враховує повністю розпорядку дитини тому погоджується з доводами відповідача, що побачення з 15 години до 17 години неможливе, оскільки порушує режим дитини. Враховуючи вік [PERSON], суд погоджується з доводами відповідача, що побачення з 9 години до 18 години поза місцем проживання матері для дитини взагалі є неможливим без спричинення шкоди для її самопочуття та нервової системи. Враховуючи, що між сторонами наявний спір про порядок участі батька у вихованні дитини, та те, що позивач має право на спілкування з малолітньою дитиною [PERSON], суд вважає за необхідне встановити порядок спілкування позивача з малолітньою дитиною. Суд вважає, що конфліктні відносини сторін не повинні бути перепоною в спілкуванні дитини з батьком, і в даному випадку сторони повинні діяти в інтересах дитини та поводити себе гідно, показуючи приклад своїй дитині. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини Хант проти України, та Олссон проти Швеції: між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя. Тобто, з встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що хоча батько і бажає та має право на спілкування з донькою, але на даний час спілкування батька з дитиною з 9 години до 18 години є недоцільним та буде суперечити як інтересам, так і правам малолітньої дитини. Таким чином, суд вважає необхідним зобов'язати відповідача [PERSON]\~ не перешкоджати позивачу [PERSON], як батькові\~ спілкуватися з дочкою [PERSON], та брати участь у її вихованні та визначити наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON], як батькові, з його малолітньою дитиною [PERSON], а саме: першої та третьої суботи місяця з 9 години до 12 години\~ та\~ другої та четвертої неділі місяця з 9 до 12 години за місцем постійного проживання дитини з можливістю вільного пересування в межах населеного пункту, в якому проживає дитина в присутності матері [PERSON]. При цьому, визначений судом спосіб спілкування позивача із донькою не перешкоджає сторонам звернутися до суду для встановлення іншого графіку зустрічей з дитиною в залежності від її віку та обставин, що зміняться. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

Outcome: partial