Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, з урахуванням уточнень вказуючи, що з 27.07.2006 року він перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Азовелектросталь» та 01.03.2016 року його було звільнено з підприємства. За час роботи на ПрАТ «Азовелектросталь» утворилась заборгованість із заробітної плати за період з 01.12.2015 року по 01.03.2016 року в загальному розмірі 86 308,88 грн. В порушення вимог ст.ст. 115, 116 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» відповідач не виплатив йому належні до виплати суми та навіть не повідомив про розмір цих сум. Крім цього, згідно Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року, відповідач повинен виплатити йому компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в розмірі 562,52 грн. Також, у зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України відповідач також повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. До того ж, діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 1000 грн. Моральна шкода полягає у сильному душевному хвилюванні, він прибуває в пригніченому стані, постійно роздратований, невиплата йому заробітної плати є грубим порушенням його трудових прав, які мали систематичний та тривалий характер, а також тривають і по теперішній час, звернення до суду з даним позовом також завдало йому психологічну травму. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі, з урахуванням утримань, передбачених законом податків та обов'язкових платежів, яка утворилась за період з 01.12.2015 року по 01.03.2016 року в розмірі 86 308,88 грн., компенсацію за втрату частини заробітної плати, в зв'язку з порушенням термінів її виплати, яка утворилась за період з 01.12.2015 року по 01.03.2016 року в розмірі 562,52 грн., середній заробіток за весь час затримки за період з 02.03.2016 року і по день ухвалення рішення судом та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву в якій просив справу розглянути без його участі. Представник позивача [PERSON] - ТОВ «Юридична компанія «Гарант Правосуддя» та представник відповідача ПрАТ «Азовелектросталь» в судове засідання не з'явилися. Про дату, місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників процесу достатніми, суд розглянув справу в порядку ст. 197 ЦПК України на підставі наявних у справі доказах у їх відсутність. Розглянувши письмову заяву позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON] 27.07.2006 року на підставі наказу № 461к прийнятий в ливарний цех № 195 ПрАТ (на той час ЗАТ) «Азовелектросталь» майстром сумішовиготовчої ділянки в ливарному виробництві. 01.03.2016 року він був звільнений з підприємства з посади заступника генерального директора по виробництву в зв'язку із скороченням штату за ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу № 80-к від 01.03.2016 року, що підтверджується відповідними записами в його трудовій книжці. Згідно представленого позивачем розрахункового листа за квітень 2016 року, в якому також відображена невиплачена заробітна плата за попередні періоди, сума заборгованості відповідача по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обов'язкових податків та зборів перед [PERSON] за період з 01.12.2015 року по 01.03.2016 року складає: грудень 2015 року - 18357,62 грн., січень 2016 року - 14734,91 грн., лютий 2016 року - 19875,00 грн., березень 2016 року - 33341,35 грн., а всього 86 308,88 грн. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Проте, відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було та остаточний розрахунок при звільненні з позивачем не проведений, що підтверджується розрахунковим листом, внаслідок чого станом на теперішній час існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 86 308,88 грн., а тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку. Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з затримкою їх виплати, то суд керується наступними положеннями. Так, відповідно до ст.ст. 1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції за період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. На підставі зазначених вимог закону відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію втрати частини її доходів, яка обчислюється відповідно до ст. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням терміну їх виплати», затвердженого постановою КМ України № 159 від 21.02.2001 року. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, як вбачається з наданого стороною позивача розрахунку розмір компенсації за втрату частини заробітної плати складає 562,52 грн. З урахуванням того, що розрахунок зроблений відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього, відповідно вищезазначених положень ст. 116 КЗпП України та положень ст. 117 КЗпП України, згідно, якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним. Так, Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз'яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Як вбачається з наданого стороною позивача розрахунку розмір середньої заробітної плати позивача складає 865,25 грн. (заробітна плата нарахована позивачу за січень 2016 року в розмірі 14734,91 грн. + заробітна плата нарахована позивачу залютий 2016 року в розмірі 19875,00 грн. / 40 робочих днів за січень 2016 року та лютий 2016 року). При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). З даним розрахунком розміру середньої заробітної плати позивача суд погоджується та бере до уваги, оскільки на вимогу суду, з метою забезпечення доказів у справі відповідачем не надано розрахунку середньої заробітної плати, з урахуванням утримань передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 02.03.2016 року і по день ухвалення судом рішення, оскільки на день розгляду судом справи з позивачем розрахунок не проведено. Кількість робочих днів за період з 02.03.2016 року по 09.06.2016 року (день ухвалення рішення) складає 67 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 02.03.2016 року по 09.06.2016 року складає - 57971,75 грн. (67 днів х 865,25 грн.). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 57971,75 грн. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Пунктом 8 вказаної постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що відповідач порушив право позивача на отримання своєчасного повного розрахунку, чим спричинив йому моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях викликаних хвилюванням, постійною роздратованістю, пригніченістю протягом тривалого часу, а тому суд вважає за необхідне, з урахуванням розміру невиплаченої при розрахунку грошової суми та строку невиплати, позовні вимоги в цій частині, з урахуванням принципу справедливості та розумності, передбаченого ст. 23 ЦК України задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору та з відповідача на його користь було стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 145843,15 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору за вимогу майнового характеру в розмірі 1 % від ціни позову, що становить 1458,43 грн. та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди суму судового збору в розмірі 551,20 грн., а всього 2009,63 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved