Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що 25 січня 2012 року померла мати позивача [PERSON], а 14 січня 2016 року помер батько [PERSON]. 22 травня 2012 року батько позивача залишив заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, на користь позивача [PERSON]. Заповіт посвідчено секретарем виконкому Новосільської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №48. Отже, спадкування спадщини відбувається за заповітом. Непрацездатних за віком та станом здоровя немає, тому відсутні особи, які мають право на обов»язкову долю. Відповідач по справі [PERSON] є рідний брат позивача, є спадкоємцем першої черги за законом, претензій взагалі до спадкового майна не має, права на обовязкову долю за заповітом не має. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно: житловий надвірними спорудами по вулиці Центральній, №33\\тридцять три\\ в с. Виноградівського району Закарпатської області. 04 травня 2016 року позивач подав заяву до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] на прийняття за заповітом після померлого батька, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.05.2016 року, заведено спадкову справу у спадковому реєстрі за №58924980, отже прийняв спадщину в порядку ст. 1269 ЦК України. Позивач звернувся до нотаріуса для видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно за заповітом. 14.02.2017 року приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила у видачі свідоцтва і причині, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок, тому виник цивільно- правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Позивач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений належним чином своєчасно, в судове засідання не зявився, однак його представник [PERSON], подала до до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та про те, що вимоги позову підтримують повністю та просять суд такі задоволити. Відповідач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений належним чином своєчасно, в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення заявленого до нього позову. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що 25 січня 2012 року померла мати позивача [PERSON], а 14 січня 2016 року помер батько [PERSON]. 22 травня 2012 року батько позивача залишив заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, на користь позивача [PERSON]. Заповіт посвідчено секретарем виконкому Новосільської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №48. Отже, спадкування спадщини відбувається за заповітом. Непрацездатних за віком та станом здоровя немає, тому відсутні особи, які мають право на обов»язкову долю. Відповідач по справі [PERSON] є рідний брат позивача, є спадкоємцем першої черги за законом, претензій взагалі до спадкового майна не має, права на обовязкову долю за заповітом не має. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно: житловий надвірними спорудами по вулиці Центральній, №33\\тридцять три\\ в с. Виноградівського району Закарпатської області. 04 травня 2016 року позивач подав заяву до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] на прийняття за заповітом після померлого батька, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.05.2016 року, заведено спадкову справу у спадковому реєстрі за №58924980, отже прийняв спадщину в порядку ст. 1269 ЦК України. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотарі; видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач звернувся до нотаріуса для видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно за заповітом. 14.02.2017 року приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила у видачі свідоцтва і причині, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок, тому виник цивільно- правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Спадковий будинок по вулиці Центральній, №33 в с. Нове Село був куплений [PERSON] 06 жовтня 1971 року, що підтверджується договором купівлі-продажу, який посвідчений та зареєстрований у Виноградівській державній нотаріальній конторі. 20.02.1986 року рішенням виконкому Новосільської сільської ради за № 10 [PERSON] надано дозвіл на будівництво гаража, кладової для сільгоспінвентаря. 27.01.1987 року ним виготовлено будівельний паспорт на будинок. Земельна ділянка для обслуговування будинку на підставі рішення Новосільської сільської ради від 20 березня 1997 року передана у приватну власність [PERSON], але документи на приватизацію землі не виготовлені. Договір купівлі-продажу будинку жовтня 1971 року не зареєстрований у КП «Виноградівське інвентарбюро погосподарській книзі будинок з надвірними спорудами рахується за [PERSON] на підставі довідки сільської ради, тому позивач змушений звернутись до суд встановлення права власності на спадкове майно. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як визначено ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до листа ВССУ від 16.05.2013р. за №24-753\\0\\4-13 виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державну реєстрацію (ст. 1299 ЦК). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved