Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] він знаходиться в юридичному шлюбі з 06 травня 1988 року. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки з відповідачем не склалися. Позивач зазначив, що вони мали різні погляди на життя, наслідками чого були постійні сварки з відповідачем. 16 серпня 2015 року відповідачка пішла з дому, після чого шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться. Примирення з відповідачем не можливе, тому позивач просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Позивач надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач будь-яких даних про поважність відсутності у судовому засіданні або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надавала. Враховуючи позицію позивача, та що відповідач двічі відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства була повідомлена про час та місце розгляду справи за її участі, суд вважає необхідним дану справу розглянути заочно та за відсутності сторін. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 травня 1988 року. Їх шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 141 (а.с. 6). Згідно частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім`єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Судом встановлені фактичні взаємовідносини подружжя, які не дають підстав вважати за доцільне збереження шлюбу між сторонами. Факт, що відповідач не з`явилась до судового засідання для дачі пояснень, суд розцінює як її небажання відновлювати сімейні стосунки та байдужість до збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений. У позові про розірвання шлюбу, між сторонами неможливо встановити ступінь винуватості будь-якої сторони, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним залишити судові витрати на рахунку сторони, що звернулась з позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цієї підстави суд вважає, що відповідачу необхідно залишити прізвище « [PERSON] », оскільки вона не заявляла про відновлення дошлюбного прізвища. На пiдставi ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сiмейного кодексу України,

Outcome: approved