Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,3090 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що у січні 2000 року в с.Долинське Томаківського району Дніпропетровської області померла [PERSON], яка проживала на момент смерті у житловому будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. На початку 2007 року він з дозволу сина померлої - [PERSON] вселився у вищезазначене домоволодіння, у якому і проживає до даного часу. В зазначений житловий будинок він вселився та прийняв його у користування разом із присадибною земельною ділянкою та городом на початку 2007 року. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач також просить суд розглянути справу за його відсутності, проти позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. З матеріалів справи суд вбачає, що на початку 2007 року позивач з дозволу [PERSON] вселився у домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], у якому і проживає до даного часу. Як зазначає позивач в зазначений житловий будинок він вселився та прийняв його у користування разом із присадибною земельною ділянкою та городом на початку 2007 року , так як у них були добрі стосунки із [PERSON], при цьому офіційних договірних зобов'язань щодо володіння чи користування житловим будинком та земельними ділянками (оренди, зберігання, управління, тощо) між нами не укладалося. Під час звернення до суду щодо оформлення права власності на вказаний житловий будинок, позивачу стало відомо, що у 2000 році будинок та земельні ділянки загальною площею 0,56га оформлені у власність [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.11.2000 р. після смерті матері [PERSON], копію вказаного свідоцтва додано до матеріалів справи. Згідно інформаційної довідки відділу Держгеокадастру у Томаківському районі від 28.02.2018р. за № 32-4-0.35-95/117-18 земельна ділянка площею 0,56га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстрована за померлою [PERSON], що підтверджується записами у Книзі реєстрації державних актів 1994року за № 428, але [PERSON] дану землю переоформив на своє ім'я, про що свідчить Державний акт [NUMBER], виданий головою Виводівської сільської ради 02.02.2001р.,зареєстрованого в Книзі записів актів за № 864, копію якого додано до матеріалів справи. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконкомом Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області вбачається, що [PERSON] [INFO] року помер. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи № 402/2008. Згідно доданого позивачем до матеріалів справи копії рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2018 року по справі № 195/1979/17, яке набрало законної сили 11.04.2018 року, за позивачем визнано право власності за набувальною власністю на житловий будинок, розташованого за адресою: Томаківський район, [ADDRESS]. З повідомлення державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 20.08.2018 р. № 1044/01-16, та з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 53021572 від 20.08.2018 р. вбачається, що після смерті [PERSON] була дійсно заведена спадкова справа № 402/2008, копія якої направлена на адресу суду і знаходиться в матеріалах справи. З копії спадкової справи суд вбачає, що до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] зверталася його дружина [PERSON], яка є відповідачем у справі, але в її заяві про прийняття спадщини відсутнє спірне нерухоме майно, при цьому також вбачається, що діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини. Ніхто протягом усього часу користування та володіння позивачем домоволодінням, зокрема, земельною ділянкою площею 0,56 га з 2007 року та по даний час його прав не оспорював, ніяких претензій до нього не пред'являв. Статтею 344 ч. 1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Частиною 1 ст. 377 ЦПК України та статтею 120 Земельного Кодексу України передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю». Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно, при вирішенні спору, пов'язанного із виникненням і припиненням права власності в даному випадку, суд вважає, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність підлягають застосуванню. Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивача на визнання за ним права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить не стягувати з відповідача судовий збір на свою користь. На підставі викладеного та

Outcome: approved