Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування спадщини за законом та просить суд усунути [PERSON], [INFO], від права спадкування за законом спадщини, відкритої внаслідок смерті 04 січня 2016 року [PERSON], до складу якої ввійшли всі її права та обовязки, які існували на момент смерті. Представник позивача та позивач, у судове засідання не зявились, відповідно до наданої суду письмової заяви позовні вимоги підтримують в повному обсязі, та просять суд задовольнити їх з підстав викладених в позові. Справу просять розглянути у їх відсутності. Представник Відповідача у судове засідання не зявився, викликався належним чином, відповідно до письмової заяви, просить суд розглянути справу без його участі. Від представника відповідача до суду надійшло письмове заперечення проти задоволення позовних вимог. Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило. Враховуючи наявні в матеріалах справи заяви про розгляд справи без сторін, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та ухвалення рішення, оскільки суд обмежений в строках розгляду справи та в ході судового розгляду суд задовольнив всі клопотання сторін, в тому числі про витребування доказів, допит свідків, суд надав достатній час сторонам для надання додаткових пояснень та заперечень. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, в тому числі пояснення свідків, вислухавши позивача та прийнявши до уваги заперечення відповідача, суд вважає, що позові вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 04 січня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 439538, виданим відділом державно реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 06 січня 2016 року (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, на яку претендують діти померлої: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Судом витребувано спадкову справу з Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори та встановлено, що будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, та чиї права могли б бути порушенні не має, у звязку із чим судом не залучались треті особи. Позивач у судових засідання пояснив, що померла [PERSON] за життя мала бажання скласти заповіт на користь позивача, однак відповідачка відмовляла свою мати зробити це, що на думку позивача призвело до виникнення права на спадкування у відповідачки. Окрім цього позивач вказує, що відповідачка [PERSON] навмисно не надавала своїй матері за життя допомоги (на покупку харчів, ліки, тощо), не навідувала її, не цікавилась станом її здоровя, зволікала своїми обовязками, передбаченими законом. Разом із поданою позовною заявою позивачем [PERSON] подано до суду копії амбулаторних карток померлої [PERSON], копію свідоцтва про смерть від 06 січня 2016 року, копію свідоцтва про народження [PERSON], копію акта та довідки від 18.01.2016 року, виданих КП «Білгород-Дністровське «ЖЕО № 1» про спільне проживання позивача разом із померлою з [PERSON] за адресою вул. Вокзальна, 29, м. Білгород-Дністровський. Також представником позивача та представником відповідача були заявлені клопотання про допит у судовому засіданні свідків, які б мали надати додаткові пояснення, щодо предмету позову та обставин справи. Відповідно до Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у циільній справі», рішення суду є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, а тому суд повинен неухильно дотримуватись вимог про законність і обгрунтованність рішення в цивільній справі, яке може бути законним тільки тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, які підлягають застосуванню до даних правовідносин. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом визнано обґрунтованими клопотання представників позивача та відповідача про допит свідків та задоволено їх в повному обсязі. В судовому засіданні були допитані наступні свідки з боку позивача: [PERSON] сусід померлої [PERSON] Е, який підтвердив у судовому засіданні, що дійсно позивач син померлої разом із своїми доньками доглядав за [PERSON], проте чи навідувала за життя [PERSON] її донька [PERSON] вдома чи у лікарні, чи надавала вона допомогу, йому достовірно не відомо; [PERSON] сусід померлої [PERSON], пояснив, що особисто знайомий із відповідачкою та інколи бачив її біля будинку померлої [PERSON], однак не зміг підтвердити чи надавала відповідачка померлій допомогу чи ні; [PERSON] донька позивача, онука померлої [PERSON], пояснила, що поряд із [PERSON] завжди був її батько, який постійно купував ліки, харчі, доглядав за бабусею, оплатив похороні заходи. Про те, чи надавала відповідачка [PERSON] допомогу своїй матері, їй достовірно не відомо; [PERSON] донька позивача, онука померлої [PERSON], пояснила, що разом із своїм батьком вони завжди доглядали за бабусею, купували ліки, готували їжу, відвідували її у лікарні. Також свідок пояснила суду, що відповідачка інколи навідувала свою мати, про те чи надавала відповідачка [PERSON] допомогу їй достовірно не відомо; свідки з боку відповідача: [PERSON] рідна сестра померлої [PERSON], яка пояснила суду, що дуже добро знає як позивача так і відповідачку. Свідок підтвердила, що позивач дійсно здійснював постійний догляд за [PERSON] та йому в цьому допомагали його діти. Натомість свідок вказала, про те, що відповідачка тривалий час навідувала [PERSON] Е . у лікарні, піклувалась про стан її здоровя, викликала лікарів, купувала ліки, цікавилась діагнозом та курсом лікування; [PERSON] Іллія співробітник відповідачки, який пояснив, що коли він проходив лікування у Білгород-Дністровській міській лікарні, то декілька разів зустрічав відповідачку, та із розмови із нею дізнався, що остання навідує свою матір. Із наданих свідками пояснень, відповідей на запитання суду та сторін, суд не вбачає прямої доведеності обставин викладених у позовній заяві, оскільки жоден свідок та свідки в цілому не підтвердили факту умисного ухилення відповідачки від виконання свого обовязку утримувати свою матір та не спростували обставини того, що відповідачка не надавала матеріальної допомоги померлій [PERSON] Окрім того відповідачка надала суду документи, які підтверджують її матеріальний стан заробітна плата, характеристика з місця роботи, наявність зареєстрованих на праві власності обєктів нерухомого майна, сімейний стан, що дають суду загальне уявлення про особу відповідачки з огляду на викладенні в позовній заяві обставини. Суд критично ставиться до посилань позивача на ст. 1224 Цивільного кодексу України, як на підставу задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду. Частина 2-4 статті 1224 ЦК України, визначає коло осіб, які усуваються від спадкування на підставі закону, зокрема: які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування; батьки після дитини, щодо якої вони були позбавленні батьківських прав; батьки та повнолітні діти, які ухилялися від обовязку, щодо утримання спадкодавця. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким рішенням суду. Статтями 202, 203 Сімейного кодексу України, встановлено обовязок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути предявлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Також, підлягає зясуванню обставини, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до наступного. З положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України вбачається, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених обставин. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає\~\~цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач як на підставу задоволення позовних вимог посилається на факт спільного проживання із померлою [PERSON], що підтверджується відповідним актом та довідкою від 18.01.2016 року, факт безпорадного стану померлої, на підтвердження чого надає суду копії амбулаторних карток та ухиленням відповідачки від догляду за своєю матірю, будь-яких інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем суду надано не було. Однак, як вже вище зазначалось, законодавець не повязує сам лише факт спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем, як підставу для усунення від права на спадкування того спадкоємця, який спільно із спадкодавцем не проживав. Таким чином акт та довідка від 18.01.2016 року, видані КП «Білгород-Дністровське «ЖЕО № 1» про спільне проживання позивача разом із померлою [PERSON] за адресою вул. Вокзальна, 29, м. Білгород-Дністровський, на думку суду є не належними доказами, оскільки не містять інформацію, щодо предмету доказування в частині ухилення відповідачки від надання померлій [PERSON] допомоги. Суд також не може прийняти копії амбулаторних карток померлої [PERSON], як належні докази, оскільки, вони є побічними та лише підтверджують факт наявності у померлої певних хвороб, однак, по-перше, не доводять факт знаходження спадкодавця у безпорадному стані, тобто необхідності постійної сторонньої допомоги третіх осіб, по-друге, необхідності отримання додаткової допомоги спадкодавця саме від відповідачки. Докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані. Факт це явище обєктивної соціальної дійсності. Вони існують незалежно від того, чи знають про них особи, що здійснюють судовий розгляд. Фактичні дані, тобто відомості про факт це інформація, за допомогою якої пізнається факт, що має значення для вирішення справи. Докази можуть бути представлені у різній формі. Так, фактичні дані, що мають значення для правильного вирішення справи, можуть бути отриманні (встановленні) судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до положень про мінімальні гарантії Конвенції (ст. 6), завдання суду полягає у тому, щоб переконатися, чи був судовий розгляд у цілому справедливим, в тому числі й те, якими доказами обґрунтовується вимоги та які обставини вони підтверджують. Тобто судові докази повинні бути допустимими та належними, що в цілому гарантує сторонам судового процесу право на справедливий суд. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншим засобами доказування. Згідно із вимогами ч.3, ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Таким чином суд не вбачає достатніх доказів для визнання доведеними обставини викладені в позовній заяві, на які посилається позивач. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані, не підтверджуються належними доказами та є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed