Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в якому зазначає, що він з 1991 року по день звільнення у зв'язку з виходом на пенсію 26.03.2013 року працював на різних посадах на підприємстві публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат». У звязку з роботою у шкідливих умовах праці у позивача виникло професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень. 04.03.2010 року на підприємстві складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання № 5. За довідкою МСЕК від 16.04.2010 року [PERSON] у зв'язку з професійним захворюванням була встановлена стійка втрата професійної працездатності-25% безстроково. У зв'язку із ушкодженням здоров'я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, розмір якої він оцінює в розмірі 99216,00 грн., яку просить стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в позові відмовити, посилаючись на письмові заперечення, в яких зазначила на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача, оскільки відповідач протиправних дій відносно позивача не вчиняв, укладаючи з відповідачем трудовий договорі працівник був повідомлений і ознайомлений під розпис про його права і обов'язки та умови праці, наявність на робочому місці де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Позивач не звертався до підприємства щодо відшкодування моральної шкоди в добровільному порядку не звертався. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на протязі 10 років 7 місяців перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат» та працював підземним начальником дільниці, головним інженером, диспетчером виробничого відділу апарату управління, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки. (а.с.9-13). 04 березня 2010 року на підприємстві ВАТ «Кривбасзалізрудком» було проведено розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань [PERSON]: хронічного обструктивного захворювання легень першої-другої ст. (Пиловий бронхіт першої-другої ст.,емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого ст., установлених Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 02.02.2010 року, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого головним державним санітарним лікарем Тернівської районної СЕС 23.03.2010 року (а.с.6-8). Відповідно до п.16 зазначеного Акту, професійне захворювання виникло за наступних обставин: працюючи з квітня 1991 року по листопад 2001 року начальником підземної дільниці, головним інженером шахти «Гвардійська» у тресті «КШБ» та ШБУ ВАТ «Кривбасзалізрудком» [PERSON] виконував роботи по технічному керівництву забезпечення ефективної та безпечної експлуатації механічного обладнання при ведені прохідницьких робіт, розробки технічних планів, графіків ремонтів, звітів, контролював: виконання робіт місячних, змінних завдань; виконання робіт по проходці гірничих виробок згідно з правилами безпеки, прийнятої технології, проектами, паспортами; керівництво робіт при забезпеченні необхідних умов праці для виконання підприємницьких завдань. При цьому у 28%-80,89% робочої зайнятості безпосередньо перебував на підземних дільницях, де з причин, мавших місце порушень нормативного провітрювання підпадав під вплив запиленості повітря робочої зони в концентраціях, що перевищували ГДК.(а.с.7). Відповідно до п.17 Акту причиною професійного захворювання є робота протягом 26 років 7 місяців в умовах пилу, параметри якого перевищували ГДК.(а.с.8). Згідно п.19 Акту особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є: керівництво Тресту «Кривбасшахтопроходка», Тресту «Кривбасшахтобуд», ШБУ ВАТ «Кривбасзалізрудком» і особисто [PERSON] на керівних посадах.(а.с.8). Згідно копії Довідки огляду МСЕК серії 10ААА №002397 від 16.04.2010 року [PERSON] при первинному огляді встановлена стійка втрата працездатності в розмірі 25% з 12.04.2010 року безстроково (а.с.5). [PERSON] з 17.03.2015 року по 3.04.2015 року знаходився на санаторно курортному лікуванні, що підтвердується відповідним виписним епікризом.(а.с.14). Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавців. За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов'язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров'я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв'язку із професійним захворюванням, яке призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. З урахуванням відомостей, що викладені у п.п.16,17,19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, суд приходить до висновку, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є винним підприємством у виникненні профзахворювання позивача та повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наявність у [PERSON] 25% втрати працездатності, стаж його роботи на підприємстві відповідача - 10 років 7 місяців, глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 12000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. На підставі ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial