Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Донецького обласного державного нотаріального архіву, в якій просить: визнати дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом, виданий державним нотаріусом Донецького обласного державного нотаріального архіву та посвідчений за реєстровим № 1-110 від 15 травня 2013 року, відповідно до якого [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS], є спадкоємцем майна свого чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] року, недійсним; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про виникнення у [PERSON] права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Донецького обласного державного нотаріального архіву та посвідченого за реєстровим № 1-110 від 15 травня 2013 року. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що його померлій матері - [PERSON], на підставі свідоцтва про право спадщини за законом від 24 грудня 1991 року, виданого державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4992, належить, зокрема, жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 09 червня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори, відповідно до умов якого [PERSON] передає після своєї смерті у власність [PERSON] належний їй зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. [INFO] року матір позивача померла, у зв'язку з чим він вирішив у встановленому порядку звернутись до нотаріальної контори для зняття заборони відчуження зазначеного будинку та подальшого оформлення права власності на нього, під час чого з'ясувалось, що за даними Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності за [PERSON] зареєстроване державним нотаріусом Донецького обласного державного нотаріального архіву 15 травня 2013 року на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого за реєстровим № 1-110 від 15 травня 2013 року, тобто правовстановлюючим документом на вказаний будинок зазначено вже не свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 грудня 1991 року, а дублікат цього свідоцтва, виданий відповідачем. Враховуючи, що пунктом 8.9 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що після смерті відчужувача за спадковим договором нотаріусу повертається документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно, що було предметом договору, який приєднується до примірника спадкового договору, що зберігається у справах нотаріуса, наявність факту видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом та внесення відповідних відомостей до Реєстру прав власності на нерухоме майно про те, що вказаний дублікат є правовстановлюючим документом, є перешкодою в реалізації позивачем свого спадкового права. Разом з тим, вказаний дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом виданий з порушенням порядку, встановленого, зокрема, ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат» та п. 1.1 глави 22 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, якими встановлено, що дублікат документу, виданого нотаріусом, може бути виданий лише у випадку втрати або зіпсування цього документу, у зв'язку з чим уповноважена особа, яка видає такий документ, має пересвідчитись та належним чином перевірити факти втрати або зіпсування оригіналу документу, що відповідачем не було зроблено, вказаний дублікат підлягає скасуванню, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив позов задовольнити, зауваживши, що на момент видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом оригінал цього документу не був втрачений, а тому підстави для видачі його дублікату взагалі були відсутні, що є підставою для визнання вказаного дублікату недійсним та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину. Також представник позивача зазначив, що між [PERSON] та позивачем було укладено спадковий договір, відповідно до якого після своєї смерті [PERSON] передає у власність позивача належний їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом будинок. Внаслідок спадкового договору було накладено заборону відчуження на будинок,. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріуса, де з'ясувалось, що право власності на спадковий будинок зареєстровано на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, проте оригінал якого не було ні втрачено, ані зіпсовано, а нотаріус повинен був з'ясувати ці обставини, чого не зробив що призвело до видачі дублікату свідоцтва. Внаслідок таких дій нотаріуса було вчинено запис у державному реєстрі, що не відповідає дійсності, оскільки підставою виникнення права власності було саме свідоцтво про право на спадщину за законом, а не його дублікат, як зазначив нотаріус. До того ж взагалі видача дублікату не може змінювати підставу права власності, і нотаріус не міг вносити такі записи до державного реєстру. Це перешкоджає оформленню як позивачем, так і третьою особою в подальшому будь-яких правочинів щодо спадкового майна, оскільки за наявності заборони відчуження нотаріус не може зняти цю заборону, так як існує два не скасованих документа. Оригінал свідоцтва про право на спадщину залишається на теперішній час чинним, а тому його дублікат підлягає скасуванню. Крім того дублікат лише відтворює інформацію, що міститься в оригіналі свідоцтва про право на спадщину, а сам по собі не є підставою для реєстрації права власності. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, підтримавши пояснення свого представника. Відповідач Донецький обласний державний нотаріальний архів про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, завідувачем Донецького обласного державного нотаріального архіву Руденко Н.С. надано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. В свою чергу, 16 червня 2017 року на адресу суду від державного нотаріуса Донецького обласного державного нотаріального архіву Руденко Н.С. надійшли письмові заперечення на позовну заяву, з яких вбачається, що представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до статей 8, 53 Закону України «Про нотаріат» дублікат нотаріально посвідченого документа видається нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, щодо яких вчинялась нотаріальна дія, за письмовою заявою цих осіб у разі втрати або зіпсування документа, у зв'язку з чим дублікат свідоцтва про спадщину, виданого 24 грудня 1991 року за реєстраційним № 4992 Другою артемівською державною нотаріальною конторою, був виданий відповідачем [PERSON] (або її представнику за довіреністю) за її (або представника) письмовою заявою, в якій заявник особисто зазначає про те, що оригінал нотаріально посвідченого документу втрачено або зіпсовано. Однак документально підтвердити ці факти відповідач не може через те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» та на виконання наказу Головного управління юстиції у Донецькій області від 18 листопада 2014 року № 69/2 «Про переміщення Головного та територіальних управлінь юстиції, відділів державної виконавчої служби, відділів державної реєстрації актів цивільного стану, державних нотаріальних контор» Донецький обласний нотаріальний архів фактично знаходиться за адресою: [ADDRESS], а всі документи, прийняті на зберігання, залишились в архівосховищах в місті Донецьк. Щодо позовної вимоги про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про виникнення у [PERSON] права власності на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом представником відповідача зазначено, що Донецький обласний державний нотаріальний архів ніколи не був підключений до Державного реєстру речових прав, тому провести державну реєстрацію виданого дублікату свідоцтва про право на спадщину державний нотаріус Руденко Н.С. не мала фізичної можливості, а вказана державна реєстрація була проведена реєстраційною службою Артемівського міського управління юстиції. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Проте, будучи присутньою в судовому засіданні 27 жовтня 2017 року, повідомила суду, що позивач є її рідним братом, а померла [PERSON] її матір'ю. Також вона зазначила, що після переїзду позивача зі своєю дружиною до місця проживання їх матері [PERSON] життя останньої стало нестерпним через ставлення до неї дружини позивача, через що вона вимушена була піти жити до [PERSON] Через те, що всі документи, в тому числі і на будинок, були у володінні позивача та його дружини, які вони заховали від [PERSON], остання відновила всі свої документи. Про спадковий договір третій особі нічого не було відомо. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], яка померла [INFO] року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 10 зворот) та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 17). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 1991 року, виданого державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 4992, спадкоємцем майна [PERSON], померлого [INFO] року, є його жінка - [PERSON]. До спадкового майна, зокрема, належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 11). Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано у встановленому законом порядку в Комунальному підприємстві «Артемівське бюро технічної інвентаризації» 24 грудня 1991 року за № 13-128-501, що підтверджується відповідним штампом з наявними записами на зворотній стороні свідоцтва про право на спадщину за законом та витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 31076680 від 25 серпня 2011 року (а.с. 16, 59). 09 червня 2008 року між [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач) укладено спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А. та зареєстрований у реєстрі за № 3171, відповідно до умов якого відчужувач передає після своєї смерті у власність набувача належний їй жилий будинок зі всіма спорудами та забудовами номер [ADDRESS], та розташований на земельній ділянці Луганської селищної ради (а.с. 13). Вказаний спадковий договір зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 44858885, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 14959367 від 09 червня 2008 року (а.с. 14), та на вказаний будинок накладено заборону на нерухоме майно, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 19032022 від 09 червня 2008 року (а.с. 15). В свою чергу, відповідно до відомостей, зазначених в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 88645886, сформованій судом 01 червня 2017 року, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину серії та номер 1-110, виданого 15 травня 2013 року державним нотаріусом Донецького обласного державного нотаріального архіву Руденко Н.С. Вказані відомості внесені 21 червня 2013 року державним реєстратором Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області Лисом Анатолієм Івановичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 3403362 від 25 червня 2013 року (а.с. 31-33). Проте з наданої довідки № 283 про належність нерухомих об'єктів, зареєстрованих в КП «Бахмутське БТІ», вбачається, що будинок [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Артемівською державною нотаріальною конторою № 4992 від 24 грудня 1991 року (а.с. 57). Також вказані відомості узгоджуються з наданими Комунальним підприємством «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» та оглянутими в судовому засіданні матеріалами інвентаризаційної справи № 1625 за домоволодінням [ADDRESS], відповідно до яких вказане домоволодіння належить [PERSON], разом з тим, дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом, як і відомості про його видачу, відсутні в матеріалах інвентаризаційної справи (а.с. 58-59). Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданої 01 серпня 2017 року Другою бахмутською державною нотаріальною конторою, 16 березня 1992 року виконкомом Луганської селищної ради Артемівського району посвідчено заповіт [PERSON], який позначено як чинний, при цьому чинним також вказаний спадковий договір від 09 червня 2008 року, посвідчений Другою бахмутською державною нотаріальною конторою, відчужувачем у якому визначено [PERSON], а також чинним зазначено заповіт [PERSON] від 17 грудня 2013 року, посвідчений Луганською селищною радою Бахмутського району (а.с. 84-85). З оглянутої судом копії спадкової справи № 53/2017, вбачається, що вона заведена 10 березня 2017 року Другою бахмутською державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON], також у спадковій справі знаходиться заява [PERSON] від 17 березня 2017 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 86-108). Відповідно до статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть учать у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Звернувшись до суду з даним позовом, позивачем зазначено, що підставою для отримання/видачі дубліката може бути лише підтверджена доказами втрати або псування оригіналу свідоцтва про право на спадщину за законом, чого в даному випадку не відбулося. З такими твердженнями позивача та його представника суд не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Видача дубліката, втраченого або зіпсованого документа, здійснюється державним нотаріальним архівом. Визначення терміну «дублікат» в чинному законодавстві відсутнє, проте, з практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції, дублікатом є другий примірник документа, що має таку саму юридичну силу, як і оригінал. Тобто дублікат документа повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа. Фактично видача дубліката полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямовано на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин. Згідно ч. 7 ст. 8 Закону України «Про нотаріат», Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого. Згідно п. 1 п.п. 1.1 глави 22 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат втраченого або зіпсованого документа. Вказаними законодавчими актами не передбачено витребування нотаріусом доказів втрати, пошкодження або викрадення документів від осіб, які подали заяву про видачу дублікату документу, не передбачено витребування заяв зі згодою повнолітніх співвласників житла на видачу дублікату, та перевірки заявленої вимоги на видачу дублікату відомостям реєстру прав. Прийняття державним нотаріусом рішення про видачу дублікату свідоцтва про право на спадщину відбулося у межах його повноважень, без порушення норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та обґрунтовано, з урахуванням фактичних обставин. Обґрунтування позову лише тим, що видача дубліката можлива виключно у разі підтвердження втрати чи пошкодження оригінала свідоцтва, не може бути підставою для визнання недійсним такого дублікату, оскільки такі твердження не ґрунтуються на нормах Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, незважаючи на наявну можливість, позивачем або його представником не було надано суду належних, достовірних та достатніх доказів, що у нотаріуса Донецького обласного державного нотаріального архіву не було достатніх даних та підстав для видачі [PERSON] дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому позовні вимоги [PERSON] до Донецького обласного державного нотаріального архіву, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], про визнання дублікату свідоцтва про спадщину за законом недійсним та скасування відповідного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не підлягають задоволенню. При цьому суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що він має право, в разі відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскаржити такі дії нотаріуса у судовому порядку або звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом подання позовної заяви про визнання права власності на спадкове майно. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed