Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування майнової та моральної шкоди. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2017 року об'єднано в одне провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «ТАС» про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та справу за позовом [PERSON] до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «ТАС» про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачі [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, посилалися на те, що 15 квітня 2013 року приблизно о 15 годині 35 хвилин [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «Тойота Ленд Круізер», реєстраційний номер [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить [PERSON], рухався по проїжджій частині вул. Маршала Малиновського у м. Дніпро (на той час - м. Дніпропетровськ) з боку Мерефо-Херсонського мосту в напрямку проспекту Слобожанського (на той час - проспекту ім. Газети «Правда») зі швидкістю близько 75 км/год. Під час руху по вул. Маршала Малиновського в м. Дніпро (на той час - м.Дніпропетровськ) [PERSON] не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров'я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змін, виявивши на своїй смузі руху автомобіль «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER], що перебував під керуванням [PERSON], не прийняв заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та продовжив рух, внаслідок чого в районі будинку № 66-А здійснив зіткнення передньою частиною свого автомобіля із задньою частиною автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який здійснював маневр розвороту ліворуч та знаходився на смузі руху автомобіля «Тойота Ленд Круізер», реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] загинув. Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавленням права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно ч. 1 ст. 76 КК України обов'язки періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2017 року залишено без змін. Позивачі посилаються на те, що неправомірними діями [PERSON] їм спричинено матеріальні збитки у зв'язку із гибеллю сина та моральну шкоду, а також матеріальні збитки у зв'язку із пошкодженням автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER]. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС». З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] просить суд стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на його користь вартість не підлягаючого відновлення автомобіля марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER], у розмірі 28 231,00 грн. та з відповідача [PERSON] - витрати пов'язані з похованням його сина у розмірі 36 593,50 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. Позивач [PERSON], з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на її користь вартість не підлягаючого відновлення автомобіля марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER], у розмірі 28 231,00 грн. та з відповідача [PERSON] - витрати пов'язані з похованням її сина у розмірі 36 593,50 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] надав слово своєму представнику [PERSON], яка за дорученням є і представником позивача [PERSON] Представник позивачів в суді надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, підтримала надані додаткові письмові пояснення на позов, просила обидва позови задовольнити в повному обсязі. Позивачка [PERSON] до суду надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на задоволенні яких наполягала. Право представляти свої інтереси у суді надала представнику за довіреністю [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення з нього суми матеріальної шкоди всього в розмірі 36 593,50 грн., пов'язаних з похованням сина позивачів, та по 50 000 грн. моральної шкоди на користь кожного з позивачів. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] підтримав позицію свого довірителя. Крім іншого, просив суд врахувати, що всього у зв'язку із загибеллю сина позивачів останніми витрачено 36 593,50 грн., а відтак ця сума підлягає стягненню із [PERSON] Утім, кожний з позивачів заявив позовні вимоги щодо стягнення по 36 593,50 грн. на кожного, тоді як підтвердження про витрати кожним з позивачів на зазначену суму не надано. Також, просив звернути суд увагу на те, що вироком суду встановлено не тільки порушення [PERSON] ПДР України, а і порушення ПДР України з боку загиблого [PERSON], що просив врахувати при визначенні розміру моральної шкоди, а тому просив стягнути із [PERSON] по 50000 грн. моральної шкоди на кожного з позивачів. Крім того, пояснив, що позивачами заявлено вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі по 500 000 грн. на кожного, відтак жодного доказу визначення моральної шкоди саме в такому розмірі, суду не надано, тоді як позивачі зобов'язані довести свої позовні вимоги. Представник відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги до страхової компанії не визнала, оскільки страхові виплати у розмірі по 4092,40 грн. були виплачені кожному з позивачів, про що встановлено в судовому засіданні. Такий розмір страхового відшкодування визначено з урахуванням порушень правил дорожнього руху України як [PERSON] так і [PERSON], що встановлено вироком суду та відповідає вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали кримінальної справи №1кп/199/12/17 (а.с.6-23, 179-214 том 1), дослідивши речовий доказ, який зберігається у матеріалах зазначеної кримінальної справи - карту пам'яті «Transcend» серійний номер №А330633882 (відео файл із записом обставин ДТП), приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками загиблого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Згідно свідоцтва про смерть виданого Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №2944, [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавленням права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно ч.1 ст.76 КК України обов'язки періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, стягнено судові витрати та вирішено долю речових доказів. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2017 року залишено без змін. Водночас, на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання. Вказаним вироком суду встановлено, а отже не підлягає доказуванню, що 15 квітня 2013 року приблизно о 15 годині 35 хвилин [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «Тойота Ленд Круізер», реєстраційний номер [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить [PERSON], рухався по проїжджій частині вул. Маршала Малиновського в м. Дніпро (на той час - м.Дніпропетровськ) з боку Мерефо-Херсонського мосту в напрямку проспекту Слобожанського (на той час - проспекту ім. Газети «Правда») зі швидкістю близько 75 км/год. Під час руху по вул. Маршала Малиновського м. Дніпра (на той час - м.Дніпропетровська) [PERSON] не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров'я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змін, виявивши на своїй смузі руху автомобіль «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER], що перебував під керуванням [PERSON], не прийняв заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та продовжив рух, внаслідок чого в районі будинку № 66-А здійснив зіткнення передньою частиною свого автомобіля із задньою частиною автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який з порушенням вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України здійснював маневр розвороту ліворуч та знаходився на смузі руху автомобіля «Тойота Ленд Круізер», реєстраційний номер [NUMBER]. Своїми діями водій [PERSON] грубо порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 1.7, 2.3, 12.3 ПДР України. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді кримінальної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що йому було завдано матеріальної шкоди у розмірі 36 593,50 грн., яка складається з витрат на послуги цвинтаря - 3000 грн., ритуальні предмети поховання 2657,50 грн., витрати на спорудження надгробного пам'ятника та облаштування могили 24 420 грн., витрати з виготовлення, доставки та окраски оградки, лавочки та столика - 5900 грн. В свою чергу позивач [PERSON], обґрунтовуючи свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідача [PERSON] завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 36 593,50 грн., яка складається з витрат на послуги цвинтаря - 3000 грн., ритуальні предмети поховання 2657,50 грн., витрати на спорудження надгробного пам'ятника та облаштування могили 24 420 грн., витрати з виготовлення, доставки та окраски оградки, лавочки та столика - 5900 грн. Вирішуючи питання щодо розміру матеріальної шкоди, яка має бути стягнута з відповідача суд виходить з наступного. Згідно ст. 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб'єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого; забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об'єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих; надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності. За ст. 2 вказаного Закону поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Судом встановлено, що внаслідок ДТП та смерті потерпілого [PERSON], позивачами [PERSON] та [PERSON] були понесені витрати на послуги пов'язані з похованням їх загиблого сина у розмірі: 2657,50 грн. - витрати на ритуальні предмети поховання, що підтверджується копією накладної №0348 від 17.04.2013; витрати з виготовлення, доставки та окраски оградки, лавочки та столика - 5900 грн., що підтверджується копією квитанції ПП [PERSON], витрати на спорудження надгробного пам'ятника та облаштування могили 24 420 грн., що підтверджується наданою копією квитанції та договором з ЧП [PERSON], витрати на послуги цвинтаря - 3000 грн., а всього на загальну суму 35977,50 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] визнав факт того, що всього витрачено ним та [PERSON] на поховання сина 36 593,50 грн. Водночас, при підрахунку заявлених позовних вимог кожного із позивачів щодо матеріальної шкоди пов'язаної із похованням сина та наданих на підтвердження цим обставинам письмових доказів вбачається, що матеріальна шкода заподіяна [PERSON] та [PERSON] всього складає 35977,50 грн. Саме зазначена сума матеріального збитку знайшла своє відображення у наданих позивачами письмових доказах, зазначених вище. Судом роз'яснювалося позивачу [PERSON] та представнику позивачів право на уточнення позову, утім позовні вимоги ані [PERSON], ані [PERSON] в частині суми матеріальної шкоди пов'язаної із витратами на поховання сина, уточнені не були, ніхто з позивачів не відмовився від позову в частині матеріальної шкоди на користь іншого з подружжя, а у судових дебатах представник позивачів просила задовольнити позовні вимоги обох позивачів в розмірі, в якому вони заявлені. Оскільки [PERSON] та [PERSON] є батьками загиблого [PERSON], перебувають у шлюбі, похованням сина займалися разом, спадщину отримали після сина кожний по ? частині, а відтак, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь кожного з позивачів по ? частині суми заподіяної матеріальної шкоди, а саме по 17988 грн. 75 коп. кожному з позивачів, таким чином задовольнивши позови [PERSON] та [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди пов'язаної з витратами на поховання частково. Що стосується вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди на користь [PERSON] у розмірі 500 000,00 грн. та на користь [PERSON] у розмірі 500 000,00 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як роз'яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 вказаної Постанови роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Приймаючи до уваги наведені приписи Закону суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди на користь обох позивачів, які є батьками загиблого. Водночас, відповідно до вимог ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 3 статті 12 ЦПК України кореспондує з ч.1 ст.81 ЦПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів. Утім, заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі по 500 000 грн. на користь кожного з позивачів, останніми не надано жодного доказу в обґрунтування саме такої суми на відшкодування спричиненої кожному з них моральної шкоди. Частиною 2 статті 1193 ЦК України передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Так, вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2017 року, який набрав чинності, встановлено, що в даній ДТП дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Також, в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля ЗАЗ-110307 [PERSON] не відповідали вимогам п.п.10.1, 10.4 ПДР України та, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Саме дії [PERSON] та недодержання ним вимог п.п.10.1, 10.4 ПДР України створили для [PERSON] аварійну обстановку. Підсумовуючи наведене, виходячи з підстав пред'явлення позову, характеру правовідносин, які склалися між сторонами, а також обов'язку відповідача відшкодувати моральну шкоду, суд визнає, що заявлена до стягнення позивачами сума моральної шкоди є завищеною, тому враховуючі вищезазначені встановлені обставини, вимоги розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки у розмірі по 100 000,00 грн. на користь кожного з позивачів. Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» вартості не підлягаючого відновлення автомобіля ЗАЗ 110307, реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 28231 грн. на кожного, суд зазначає наступне. Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], який керував автомобіля «Тойота Ленд Круізер», реєстраційний номер [NUMBER], застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1904145 від 26.09.2012. Позивачі [PERSON] та [PERSON] 10.11.2017 звернулися до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявами щодо виплати страхового відшкодування вартості не підлягаючого відновлення автомобіля марки ЗАЗ-110307, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується заявами, копії яких наявні в матеріалах справи. Відповідно до ч. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. ПрАТ «Страхова група «ТАС» з урахуванням висновків експерта-автотоварознавця [PERSON] №4559 та №4559/1 від 04.04.2017 було сплачено позивачам [PERSON] та [PERSON], кожному окремо, з урахуванням вимог ст.30 та ч.36.3 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування у розмірі по 4 092,40 грн. кожному. Дані обставини визнані в судовому засіданні і позивачем [PERSON], як і визнано той факт, що вартість не підлягаючого відновлення автомобіля ЗАЗ 110307, реєстраційний номер [NUMBER] всього становить 28231 грн. Утім, заявлено позовні вимоги про стягнення на користь кожного з позивачів суми не підлягаючого відновлення автомобіля ЗАЗ 110307, реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 28231 грн. на кожного. Судом роз'яснювалося право на уточнення позовних вимог, проте позовні вимоги в цій частині уточнені не були шляхом зменшення, а в судових дебатах представник позивачів просив задовольнити позовні вимоги позивачів у повному обсязі, в тому числі стягнувши з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь кожного з позивачів суму не підлягаючого відновлення автомобіля ЗАЗ 110307, реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі по 28231 грн. Водночас, суд вважає доводи представника ПрАТ «Страхова група «ТАС» в частині розрахунку та виплати розміру страхового відшкодування [PERSON] та [PERSON] слушними та такими, що відповідають вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням встановлених вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2017 року обставин ДТП за участю [PERSON] та [PERSON], яке мало місце 15.04.2013. Підсумовуючи все вищенаведене, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність та взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] Так, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 17988 грн. 75 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. 00 коп. В іншій частині позову - відмовити. Позов [PERSON] також підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню на її користьз [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 17988 грн. 75 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. 00 коп. В іншій частині позову - відмовити. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат підлягає вирішенню наступним чином. В силу ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Отже, при подачі до суду позову позивачами, кожним окремо, повинен був сплачуватися судовий збір за вимогами і майнового і немайнового характеру. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. за вимоги майнового характеру та 704,80 грн. за вимоги немайнового характеру, а всього в розмірі 1409,60 грн. за результатами розгляду позовних вимог [PERSON], та 1409, 60 грн. - [PERSON]

Outcome: partial