Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на майно, мотивуючи тим, між ним та відповідачами була укладена угода купівлі продажу приміщення зерносховища, всі умови договору сторонами були виконані, але відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору тому він змушений звернутися до суду, оскільки іншим шляхом встановити право власності на дане приміщення неможливо. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що після розпаювання майна колективного сільськогосподарського підприємства ТОВ Агрофірма «Україна», правонаступником якого є ПП «Агропромислова фірма «Україна»» йому, його матері [PERSON], його брату [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за рішенням зборів співвласників, було виділено із складу пайового фонду майно в натурі, а саме зерносховище бригади № 1, що підтверджується актом передачі, а родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження та витягами з державного реєстру актів цивільного стану (а.с.9,42-44). Будучи співвласником вказаного нерухомого майна та маючи переважне право купівлі продажу часток інших співвласників, він вирішив придбати вказані частки, а інші співвласники погодилися їх продати. Після укладення усної угоди співвласники передали йому приміщення зерносховища, а він сплатив їм гроші в розмірі вартості їх паю, але письмове посвідчення угоди не відбулося через відсутність технічної документації. Пізніше він виготовив технічний паспорт на дане приміщення та просить визнати договір купівлі продажу приміщення зерносховища дійсним і визнати за ним право власності на це приміщення, яке розташоване по вул. Тельмана, 2 в с. Слобода, Буринського району Сумської області. Представник відповідачів [PERSON] позов визнала і не заперечує проти визнання договору купівлі продажу зерносховища дійсним та визнання за [PERSON]М права власності на приміщення зерносховища, оскільки фактично умови договору покупець і продавці виконали, але нотаріально посвідчити даний договір не змогли, через ухилення співвласників від його посвідчення та відсутність технічної документації. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні установлено, що після розпаювання майна колективного сільськогосподарського підприємства 18 лютого 2001 року відбулася реорганізація ТОВ Агрофірма «Україна» в приватне підприємство «Агропромислова фірма «Україна», що підтверджується витягом з протоколу № 2 установчих зборів підприємства (а.с. 7). Членам вказаного підприємства [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі їх заяв та рішення зборів співвласників у 2004 році, було виділено із складу пайового фонду майна в натурі - зерносховище бригади № 1, що підтверджується поясненням сторін, довідкою приватного підприємства «Агропромислова фірма «Україна» від 11.07.2014 року № 172, в якій зазначено, що зерносховище бригади № 1 перебувало на балансі КСП та входило до пайового фонду ТОВ А/Ф «Україна» та довідкою приватного підприємства «Агропромислова фірма «Україна» від 16.07.2014 року № 185, про те, що 10 лютого 2004 року в результаті розпаювання майна ТОВ А/Ф «Україна» правонаступником якого зараз є ПП «Агропромислова фірма «Україна» було виділено майно вищевказаним громадянам в натурі в частках їх майнових сертифікатів - зерносклад бригади № 1. 09 лютого 2004 року приватним підприємством «Агропромислова фірма «Україна» було видано накладну № 2 [PERSON], як представнику співвласників, на відпущення майнового паю в натурі - зерносклад бригади № 1. Згідно акту приймання-передачі зерноскладу від 10 лютого 2004 року № 2 комісія передала, а вищевказані власники майнових паїв прийняли зерносклад бригади № 1, про що в кожному майновому сертифікаті співвласників було зроблено відповідний запис про виділення майна в натурі, що підтверджується копіями свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства на ім»я [PERSON] серії СМ № 607.; [PERSON] серії СМ № 608 та серії СМ № 627; [PERSON] серії СМ № 609; [PERSON] серії СМ № 584 4252 грн.; [PERSON] серії СМ № 336 та серії СМ № 378 ; [PERSON] серії СМ № 336; [PERSON] серії СМ № 379 (а.с.13-21). Тобто, суд вважає, що вищевказані особи стали співвласниками зерносховища бригади № 1 в с. Слобода Буринського району Сумської області, що підтверджується поясненням сторін та копіями вищевказаних свідоцтв. Позивач, будучи співвласником нерухомого майна - зерноскладу бригади № 1, та маючи переважне право купівлі-продажу часток інших співвласників, вирішив придбати вказані частки, а решта співвласників в свою чергу прийняли рішення їх продати, що підтверджується протоколом зборів співвласників від 10 травня 2005 року. На виконання даної угоди позивач [PERSON] став користуватися зерноскладам та сплатив кожному співвласнику грошову суму, яка відповідала його частці у спільному майні, що підтверджується поясненням сторін та відповідними розписками співвласників про отримання коштів за продаж своєї частки складу [PERSON] (а.с. 22 - 27). Таким чином, суд вважає, що між позивачем та іншими співвласниками майнових паїв ТОВ Агрофірма «Україна», а саме співвласниками зерноскладу була укладена угода купівлі - продажу даного приміщення згідно якої позивач сплатив гроші всім співвласникам в пропорційних частках до вартості паю кожного, а останні передали позивачу приміщення зерноскладу. Тобто сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору і всі умови договору були виконані, але від оформлення договору у письмовій формі та його нотаріального посвідчення відповідачі ухилялися, через відсутність технічної документації, що підтверджується поясненням сторін. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. після цього позивач матиме право власності на зазначене майно. В свою чергу, реєстрація даного нерухомого майна в ході реформування колективного сільськогосподарського товариства не проводилися і в даний час співвласники майнових паїв не можуть вчинити зазначені дії, оскільки підприємство, де майно перебувало на балансі, припинило свою діяльність шляхом реорганізації. Крім того посвідчити договір купівлі продажу зерносховища в даний час неможливо через припинення співвласниками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] своєї цивільної правоздатності звязку зі смертю, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії 1-БП № 194892, 1-БП № 234003, 1-БП № 050870, копією заповіту, витягом із спадкового реєстру, копіями свідоцтв про спадщину. (а.с. 49,53-55). В подальшому позивач [PERSON], виготовив технічний паспорт на зерносклад «В-1» по провулку Тельмана, 2 в с. Слобода Буринського району Сумської області, як фактичний власник даного майна, яким володіє і користується більше десяти років, що підтверджується поясненням сторін, копією технічного паспорта, довідою ТОВ «Буринське бюро технічної інвентаризації» від 27 листопада 2014 року. Згідно технічної документації, обєктом договору купівлі продажу є приміщення зерноскладу В-1, який розташований по провулку Тельмана, № 2 в с. Слобода, Буринського району Сумської області загальною площею 737,1 кв. метри.(а.с.28-35), вартістю 34327 грн. За заявою позивача, рішенням виконавчого комітету Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області від 26.11.2014 року № 26 вирішено присвоїти адресу зерновому складу, що знаходиться на території бригади № 1 колишнього ТОВ «АФ «Україна» в с. Слобода Буринського району Сумської області - провулок Тельмана, 2 в с. Слобода Буринського району. Відповідно до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позивач фактично володіє і користується приміщенням зерноскладу, бажає оформити на нього право власності і готовий нести витрати по оформленню правовстановлюючих документів. На підставі викладеного та давши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності суд вважає, що позов доведений і підлягає повному задоволенню, а тому необхідно визнати договір купівлі продажу зерноскладу, укладений між сторонами, дійсним та визнати за [PERSON] право власності на приміщення зерноскладу.

Outcome: approved