Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] - Гловного редактора та засновника видання «Вся правда про футбол» про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.02.2018 року в мережі Інтернет на веб-сайті pravda.football за посиланням розміщена стаття під назвою «Устав Федерации футбола не требует! Но все же…». На час звернення до суду з позовною заявою стаття доступна на сайті для перегляду необмеженого кола осіб. В зазначеній статті викладено інформацію стосовно першого віце-президента Федерації футболу України [PERSON], яка не відповідає дійсності. Зокрема у статті зазначено, що у позивача відсутня освіта, та з достовірних джерел відомо, що диплом про закінчення позивачем Київського політехнічного інституту підроблений, та остаточної відповіді з цього приводу до цього часу не отримано. Крім цього зазначено, що позивача під час Революції Гідності асоціюють з керуванням так званими «тітушками», та в його кабінеті у КМДА знаходився штаб МВС та СБУ з керування силовиками під час Майдану. Позивач зазначає, що зазначені в статті інформація не відповідає дійсності, тобто є недостовірною та неправдивою, і відповідно підлягає спростуванню. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04.06.2018 року відрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач та представник позивача надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому повністю визнав позовні вимоги, не заперечував проти їх задоволення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є головним редактором видання «Вся правда про футбол» в мережі Інтернет на веб-сайті pravda.football, що вбачається з відповіді відповідача на запит адвоката та не заперечувалось відповідачем. 28.02.2018 року в мережі Інтернет на веб-сайті pravda.football за посиланням розміщена стаття під назвою «Устав Федерации футбола не требует! Но все же…». В зазначеній статті викладено інформацію стосовно першого віце-президента Федерації футболу України [PERSON], зокрема у статті зазначено, що у останнього відсутня освіта, та з достовірних джерел відомо, що диплом про закінчення ним Київського політехнічного інституту підроблений, та остаточної відповіді з цього приводу до цього часу не отримано. Крім цього зазначено, що [PERSON] під час Революції Гідності асоціюють з керуванням так званими «тітушками», та в його кабінеті у КМДА знаходився штаб МВС та СБУ з керування силовиками під час Майдану. Постановою заступника начальника слідчого управління прокуратури Київської області - начальника першого слідчого відділу прокуратури Київської області Керман С.Ю. закрито кримінальне провадження № 42014100000001195 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Із зазначеної постанови вбачається, що кримінальне провадження за фактом можливого використання завідомо підробленого офіційного документа - диплома [NUMBER] про закінчення [PERSON] в 1997 році Національного технічного університету України «Київській політехнічний інститут» за спеціальністю «Автоматизовані системи обробки інформації і управління», закрито у зв'язку із відсутністю в діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Відповідно до ст. 275 ЦК України кожній фізичній особі надано право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. За приписами ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право вимагати спростування цієї інформації. Згідно зі ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою норм чинного законодавства, учинення будь-яких інших протиправних дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до ділової репутації. Відповідно до п. 15 пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні (п.41) по справі «Сірик проти України» від 30.06.2011 року відзначив, що «…Суд у кількох справах зазначав, що може виникнути необхідність захисту державних службовців від агресивних, образливих і дискредитуючих нападів, які розраховані на те, щоб чинити на них вплив при виконанні ними своїх обов'язків і підірвати довіру громадськості до них і до посади, яку вони обіймають (див. рішення у справі «Яновскі проти Польщі» (Janowski v. Poland) [ВП], заява № 25716/94, п. 33, ECHR 1999-I). Ступінь захисту, який може вважатися необхідним, залежить від конкретних обставин справи.» Згідно зі ст. 44 Закону «Про інформацію» учасники інформаційних відносин зобов'язані додержуватися принципів інформаційних відносин та поважати інформаційні права інших суб'єктів. Стаття 47 цього Закону передбачає відповідальність осіб винних у поширенні інформації, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію особи. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила. Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у встановленому законом порядку і встановлено вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Так, в матеріалах цивільної справи наявні факти, які підтверджують недостовірність викладеної в статті інформації, зокрема наявна постанова про закриття кримінального провадження, за результатами проведення якого встановлено відсутність складу кримінального правопорушення з боку позивача. Отже інформація, викладена у статті не відповідає дійсності, тобто є недостовірною та такою, яка підлягає спростуванню. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням викладених обставин та з оглядом на те, що відповідач визнав позов і таке визнання позову прийнято судом, оскільки не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. На підставі викладеного

Outcome: approved