Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Котелевського району Полтавської області, в якому просить: -Встановити факт, що державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 508849, виданий [PERSON] селищною радою Полтавської області 25 травня 2001 року на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 2, 56 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарськго виробництва та розташована на території [PERSON] селищної ради Полтавської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1513, дійсно належить [PERSON], який помер 25.07. 2005 року. -Визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 2, 56 га,, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території [PERSON] селищної ради Полтавської області, й до дня смерті належала [PERSON], який помер 25.07. 2005 року, та була успадкована [PERSON], яка померла 11.03.2016 року. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. [PERSON] надав до суду заяву від 17.01.2018 року, в якій просить суд провести розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с 37). Відповідач [PERSON] селищна рада Котелевського району Полтавської області у підготовче судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Відповідач [PERSON] селищна рада Котелевського району Полтавської області 05.01.2018 року надали до суду відзив на позов в порядку ст. 178 ЦПК України , в якому просять суд провести судове засідання без участі представника селищної ради, зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] визнають у повному обсязі (а.с. 35). Третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області у підготовче судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 36), про причини неявки суд не повідомили. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Котелевського районного нотаріального округу [PERSON] у підготовче судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку, але надала до суду заяву від 27.12.2017 року, в якій просить розгляд справи провести без її участі (а.с. 34). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, системно дослідивши матеріали даної цивільної справи (а.с.1-37), вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії I-ЯК № 484678, видане [PERSON] райбюро ЗАГС Полтавської області 21.04.1971 року (а.с. 9). [PERSON] помер 25.07.2005 року , про що свідчить свідоцтво про смерть серії I-КЕ № 015804, видане відділом РАЦС Котелевського РУЮ Полтавської області 25.07.2005 року (а.с. 12). Відповідно до довідки за № 5635, виданої виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради Полтавської області від 31.10.2017 року вбачається, що гр. [PERSON], який помер 25.07.2005 року, був зареєстрований за адресою: [INFO]. При цьому на час відкриття спадщини з гр. [PERSON] за вищевказаною адресою була зареєстрована дружина [PERSON] (а..с 13). Таким чином, на підставі ст. 1268 ЦК України [PERSON] вважається такою, що фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка шляхом постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. 11 березня 2016 року [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії I-КЕ № 315099, видане відділом РАЦС Котелевського РУЮ Полтавської області 11.03.2016 року (а.с. 10). Відповідно до довідки за № 1656, виданої виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради Полтавської області від 11.04.2017 року вбачається, що гр. [PERSON], яка померла 11 березня 2016 року, була зареєстрована за адресою: [INFO]. При цьому на час відкриття спадщини за вищевказаною адресою була зареєстрована одна (а.с. 11). 02 вересня 2016 року [PERSON] до нотаріальної контори подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а..с 15-16). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкове майно після смерті матері складається з земельної ділянки площею 2, 56 га,, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території [PERSON] селищної ради Полтавської області, й до дня смерті належала [PERSON], який помер 25.07. 2005 року на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 508849, виданий [PERSON] селищною радою Полтавської області 25 травня 2001 року, та була успадкована [PERSON], яка померла 11.03.2016 року (а.с 17). При цьому, приватний нотаріус був позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2, 56 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території [PERSON] селищної ради Полтавської області, оскільки спадкоємцем не надано оригіналу держаного акту на землю. Крім цього, нотаріусу наданий державний акт на земельну ділянку на імя [PERSON], (в поданих документах існують розбіжності), що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 1982/02-14 від 05.12.2017 року (а.с. 15-16). Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 508849, виданий [PERSON] селищною радою Полтавської області 25 травня 2001 року на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 2, 56 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарськго виробництва та розташована на території [PERSON] селищної ради Полтавської області, але дійсно належить [PERSON], який помер 25.07. 2005 року, тобто при його видачі помилково зазначено «Якимович». Факт належності саме [PERSON] вищевказаного державного акту підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про одруження, копією довідок виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Котелевського району Полтавської області, копією архівного витягу від 07.06.2017 року , відповідно до яких значиться [PERSON] (а.с. 9, 12-13, 14, 18). Встановлення факту належності правовстановлюючого документа є необхідним для можливості реалізації права на спадкування земельної ділянки\~ після смерті спадкодавця. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Згідно з п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Задовольняючи позовну заяву [PERSON] до [PERSON] селищної ради Котелевського району Полтавської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Котелевського районного нотаріального округу [PERSON], Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України. Підсумовуючи все вище викладене суд, вважає, що [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом на майно матері [PERSON], дійсно має законне право на земельну ділянку площею 2, 56 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території [PERSON] селищної ради Полтавської області. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved