Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, [PERSON] про стягнення заборгованості, вказуючи на те, що 01 липня 2018 року він з відповідачкою [PERSON] уклав договір позики, за яким він надав у борг їй суму грошей 23000 грн., а вона зобов`язалась повернути борг. Для забезпечення грошима відповідачку він взяв кредит в ТОВ «СІМПЛ МАНІ» 25 червня 2018 року. За умовами кредитування йому потрібно виплачувати до 25.06.2021 року суму боргу 76488,73 грн. з процентами 1436,25 грн., страховкою 6207,68 грн., щомісячним процентом 45094 грн. Він не отримує кошти від відповідача і не може сплатити кредит. Ухвалою суду від 28 березня 2019 р. провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду письмову заяву згідно якої, просить суд розглянути справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги, які просить суд задовольнити. Відповідач в судове засідання з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, з позовом згодна повністю. Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне. Судом встановлено, що відповідно договору позики від 25 червня 2018 року між ТОВ «СІМПЛ МАНІ» та [PERSON] позивачу потрібно виплачувати до 25.06.2021 року суму боргу 76488,73 грн. (а.с.9-11). Згідно договору позики [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 23000 грн. та зобов`язалась виплачувати кредит, який [PERSON] взяв для забезпечення її грошима. (а.с.6). Позивач не отримує кошти від відповідача і тому своєчасно не може сплатити кредит. У відповідності до ч.1 ст.1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 01.07.2018 року був укладений договір позики. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконала свої зобовязання за договором позики та повернула грошові кошти, тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики від 01.07.2018 року. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. З урахуванням вимог ст. ст. 625,1050 ЦК Українив разі допущення позичальником прострочення виконання грошових зобовязань перед Позикодавцем, Позичальник зобовязаний сплатити Позикодавцю суму боргу та три проценти річних від простроченої суми. Окрім того, згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики від 01.07.2018 року в розмірі 76488,73 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved