Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначає, що 31.10.2005р. придбав у приватну власність нежитлове приміщення, а саме будівлю колишньої котельні, що по [ADDRESS]. В подальшому він вирішив дану будівлю шляхом реконструкції використовувати для підприємницької діяльності. 10.08.2006р. рішенням виконкому Поторицької сільської ради за №43 йому надано дозвіл на підготовку містобудівного обґрунтування можливості розташування будівлі бару, шляхом реконструкції викупленої будівлі. В 2006р. позивач власними силами провів реконструкцію нежитлових приміщень з приведенням їх до стану придатного для відкриття бару, а у подальшому в зв'язку із зміною ситуації, для постійного проживання. 08.12.2016р. на замовлення позивача ПП «Бегембор» виготовлено технічний паспорт, вже як на будинковолодіння із зазначенням житлових площ та інших будівель і споруд. 24.01.2017р. позивач звернувся із заявою до Поторицької сільської ради з проханням перевести нежитлові приміщення, що по [ADDRESS] у житлові. Однак, листом від 01.04.2017р. Поторицька сільська рада повідомила позивача про неможливість прийняття вказаного рішення, оскільки дане питання не входить в компетенцію сільської ради. Зазначає, що процедура і порядок переведення нежитлових приміщень у житлові, законодавством не врегульовано, що позбавляє позивача можливості в інший позасудовий спосіб вирішити питання щодо переведення належних позивачу на праві власності нежитлових приміщень у житлові. Також позивач зазначає, що іншого житла у нього та його сім»ї крім вказаного немає. Просить суд належне йому нежитлове приміщення, а саме приміщення колишньої котельні, що розташоване по [ADDRESS], Львівської області перевести у житлове та визнати за ним право власності на житловий будинок по [ADDRESS], Львівської області загальною площею 276,2кв.м. із надвірними будівлями. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі. Під час розгляду справи позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. В обґрунтування зазначив, що іншого житла крім вказаного у його сім»ї немає. Первинно, після перебудови будівлі котельні він хотів використовувати її для підприємницької діяльності як бар, однак з часом виникли обставини, що унеможливили це, так як його сім»ї не було де жити. Також, як власник будівлі він не може виготовити документації на земельну ділянку для його обслуговування, оскільки необхідний документ, що посвідчує його право власності на будівлю саме житлового типу. Будівля належить йому, на підставі договору купівлі-продажу та визнання її як житловою не порушуватиме нічиїх прав, а дасть йому право як власнику повноцінно її використовувати для проживання із сімє»ю. Представник позивача, адвокат [PERSON] в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі. В ході розгляду справи позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівлі, позивачем її було переобладнано для можливості здійснення підприємницької діяльності, однак в даний час це є єдиним місцем проживання його сім»ї. Крім цього, згідно генерального плану забудови с. Поториця Сокальського району, дана будівля знаходиться у зоні житлового призначення. Використання її як житла позивачем не порушуватиме прав територіальної громади чи окремих громадян. Представник відповідача Поторицької сільської ради в судове засідання не прибув, надав суду заяву у якій просив розгляд справи проводити без його участі. Представник третьої особи Відділу містобудування та архітектури Сокальської РДА в судове засідання не прибув, надав клопотання про розгляд справи без його участі. Заслухавши позивача та його представника, а також дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 30.11.2005р. ДКП Червоноградським МБТІ, встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 31.10.2005р. на праві приватної власності належить будівля (котельня) по [ADDRESS], Львівської області. Відповідно до технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок по [ADDRESS], Львівської області, що належить [PERSON], встановлено, що загальна площа будинку 276,2кв.м., з якої житлова 140,7кв.м. Згідно копії заяви [PERSON] від 24.01.2017р. на ім»я голови Поторицької сільської ради, встановлено, що у такій він просив надати дозвіл на переведення з нежитлового фонду у житловий належної йому будівлі по [ADDRESS], для проведення реконструкції та покращення житлових умов. Зазначив, що у його власності не перебуває жодного житлового будинку. Відповідно до листа Поторицької сільської ради від 01.04.2017р., встановлено, що таким позивачу повідомлено про те, що рішення за його заявою не приймалося, у зв'язку з тим, що дане питання не входить в компетенцію сільської ради. Згідно висновку звіту про проведення технічного обстеження будівлі по [ADDRESS], наданого 20.03.2018р. ПП «Багенбор», встановлено можливість її надійності та безпечної експлуатації як житлового будинку. Відповідно до результатів обстеження на відповідність вимогам нормативних документів реконструкції нежитлової будівлі під житловий будинок садибного типу по [ADDRESS], проведеного КП «Архітектурно-планувальне бюро», зокрема встановлено, що розташування реконструйованого житлового будинку та господарської будівлі відповідає вимогам Додатку 3.1 ДБН 360-92 **. Викладено зауваження щодо облаштування входу у мансардне приміщення та завершення робіт з його облаштування. Площі житлових кімнат, кухні, їдальні та санвузлів відповідають вимогам 4.2.24, 2.27 ДБН В.2.2.-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення». Із листа Відділу містобудування та архітектури Сокальської РДА від 28.03.2018р., що адресований позивачу [PERSON], зокрема встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача із долученими документами, відділ повідомив, що розташування реконструйованої нежитлової будівлі під житловий будинок по [ADDRESS] не суперечить планувальним рішенням генерального плану с. Поториця та вимогам державних будівельних норм. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло і держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати, придбати у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник зобов»язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно норм ЖК УРСР, зокрема ст. 8-1, передбачено право громадян лише на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Оскільки будинок позивача не є будівлею дачного чи садового типу, захистити своє право він не може у позасудовому порядку. В свою чергу, згідно ч.1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до житла. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього та постійного зв'язку з конкретним місцем. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцькій проти України» втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. В ході розгляду справи встановлено, що вказаний будинок є єдиним місцем проживання позивача і його сім»ї, проведена ним реконструкція із нежитлової будівлі у житлову не порушує нічиїх прав та інтересів, згідно досліджених висновків наданих ліцензійними організаціями відповідає відповідним вимогам і стандартам як житло, відповідно позовні вимоги слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved