Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, де просив визнати за ним право користування кімнатою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вказав, що на підставі ордеру, виданого Крюківським вагонобудівним заводом, він разом з дружиною [PERSON] вселився у кімнату [ADDRESS] та зареєструвався як проживаючий. [INFO] у них народився син, якого також було зареєстровано як проживаючого у вказаному житлі. У 2005 році він розлучився з дружною, а 19.08.2005 року був знятий з реєстрації як проживаючий у кімнаті [ADDRESS]. Вказує, що він формально зареєструвався за місцем проживання його матері в [ADDRESS]. Через кілька місяців він примирився з дружиною та повернувся на своє постійне місце проживання у кімнату [ADDRESS], де продовжує жити і на даний час разом з неповнолітнім сином [PERSON] [PERSON], з якою він увесь час проживав однією сім»єю, познайомилася з іншим чоловіком і 06.12.2013 року виїхала до Росії. Вона не бажає, як наймач, сплачувати комунальні послуги, внаслідок чого утворився борг за користування житлом. У кімнаті разом з ним залишається проживати їх неповнолітній син, [PERSON], який не може сплачувати комунальні платежі. Він (позивач) може частково сплачувати заборгованість, але для цього йому необхідно укладати договори про реструктуризацію боргу, тому просить визнати за ним право користування житловим приміщенням. Вимоги також обґрунтовує тим, що він вселився до житла як член сім»ї наймача, тривалий час проживає з наймачем однією сім»єю і має повне право користуватися вказаним приміщенням. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові. Вказали, що право користування житлом отримав саме [PERSON] на підставі ордеру, за сімейними обставинами позивач добровільно знявся з реєстрації, але не проживав у кімнаті [ADDRESS] лише кілька місяців. Повторно він вселився до кімнати як член сім»ї наймача, з його згоди і на даний час постійно там проживає як член сім»ї наймача. Невизнання відповідачем його права користування житлом порушує його права та права неповнолітнього сина, який не в змозі оплачувати самостійно комунальні послуги. Представник відповідача виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Сапицька Д.Є. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила в задоволенні позову відмовити. Вказала, що позивач жодного разу не звертався до виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області чи до КП «Квартирне управління». Вважає, що позивачем та його представником не доведено, що діями чи бездіяльністю виконкому порушені житлові права позивача. Третя особа [PERSON] до судового засідання повторно не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради та представник КГЖЕП «Автозаводське» до судового засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали суду заяви, де просили розгляд справи проводити без їхньої участі. Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та підтверджується письмовими доказами [PERSON] на підставі ордера № 135 від 06.03.1997 року проживав та був зареєстрований у кімнаті [ADDRESS] з 10.06.1997 року по 19.08.2005 рік. Разом з ним за вказаною адресою проживали та були зареєстровані дружина [PERSON] та син [PERSON] Вказане підтверджується довідкою КГЖЕП «Крюківське» від 26.09.2005 року. Згідно з поясненнями позивача [PERSON], які він надавав у судовому засіданні, у зв»язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з [PERSON], він виїхав на проживання до Кам»яних Поток та 19.08.2005 року виписався з приміщення, в якому проживав раніше, що підтверджується відміткою в паспорті позивача. Також згідно відмітки в паспорті, [PERSON] з 23.08.2005 року та по даний час зареєстрований як проживаючий по [ADDRESS]. Довідкою ТОВ «Добробит» від 28.05.2013 року підтверджується, що станом на 28.05.2013 року [PERSON] дійсно проживав без реєстрації у кімнаті [ADDRESS]. Згідно акту про проживання від 11.04.2014 року [PERSON] проживав у кімнаті [ADDRESS] з 23.08.2005 року (дата прописки за іншою адресою) по теперішній час. Суд критично відноситься до відомостей, викладених в акті щодо часу, з якого позивач став повторно проживати у кімнаті [ADDRESS], оскільки в судовому засіданні позивач [PERSON] вказував, що він не проживав у даному житлі після розірвання шлюбних стосунків кілька місяців, допитаний в суді свідок [PERSON], зі слів якого в тому числі складений акт від 11.04.2014 року, дав показання, згідно яких позивач не проживав у кімнаті [ADDRESS] близько пів року, десь до 2006 року. Також свідок [PERSON] в суді показав, що він проживає у гуртожитку [ADDRESS] з 2010 року і увесь цей час у кімнаті [ADDRESS] проживає позивач разом з [PERSON] та їх неповнолітнім сином. Згідно ст.. 61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Як вбачається з довідки з особового рахунку від 01.10.2013 року та з копій квитанцій по оплаті житлово-комунальних послуг, наймачем кімнати [ADDRESS] є [PERSON] В силу ст.65 цього Кодексу наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ч.2 ст.64 ЖК до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Зі слів позивача [PERSON] повторно до кімнати [ADDRESS] він вселився зі згоди наймача як член її сім»ї, але на час повторного вселення розірвання шлюбу було зареєстровано в органах РАЦС. Витягом з рішення підтверджується, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 19.12.2005 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Суду не надано документу, що підтверджує реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС, хоча позивачеві та його представнику неодноразово роз»яснювався обов»язок доведення обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, та право подачі заяви про витребування доказів у разі, якщо їх витребування є неможливим чи ускладненим. При цьому позивач визнає, що розірвання шлюбу було оформлено у порядку, встановленому законом, до його повторного вселення у кімнату [ADDRESS], але після розірвання шлюбу він з [PERSON] поновив фактичні шлюбні відносини. Позивачем не доведено ведення спільного господарства з [PERSON], оскільки вказана обставина не підтверджена жодним доказом, в тому числі і показаннями свідків. Зі слів [PERSON] угоди про порядок користування жилим приміщенням між ним та [PERSON] не було, вказане в суді не спростовано. Крім цього, статтею 64 ЖК передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Письмовими доказами, а саме, копією судового наказу та копіями квитанцій, підтверджується наявність заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, що надавалися за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтвердив факт того, що сплачувати житлово-комунальні послуги він почав після від»їзду [PERSON] та не заперечував того, що до її від»їзду вказаних послуг він не оплачував. Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови від 12 квітня 1985 N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказав, що відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Суд вважає, що за обставинами справи та з наданих суду доказів неможливо встановити безпірність надання згоди наймачем [PERSON] на вселення до житлового приміщення [PERSON] Згідно ст..78 ЖК тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов'язки за договором найму жилого приміщення. Позивачем та його представником не заперечувалося, що наймач [PERSON] відсутня за адресою реєстрації тимчасово. Відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз»яснив, що, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Разом з цим, в суді достовірно встановлено, що позивач [PERSON] добровільно знявся 19.08.2005 року з реєстрації як проживаючий у кімнаті [ADDRESS], виїхав з вказаного приміщення до с.Кам»яні Потоки, де був зареєстрований зі згоди власника - своєї матері - з 23.08.2005 року по даний час за адресою: [ADDRESS]. Позивачем не доведено, що за ним не зберігається право на користування житлом за місцем прописки. В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз»яснено, що в силу ст.61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім'ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. Відповідно до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 19.03.2010 року №223 з додатками, гуртожиток за адресою : будинок [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука. Відповідач в справі є виконавчим органом Кременчуцької міської ради Полтавської області. Позивачем [PERSON] та його представником в суді не заперечувалося, що вони не зверталися до виконкому чи його структурних підрозділів з приводу користування вказаним житлом. Разом з цим згідно ст..106 ЖК повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Як було зазначено вище, [PERSON] на даний час проживає у кімнаті [ADDRESS] та користується вказаним житлом без будь-яких перешкод. Свої вимоги він просить задовольнити з метою укладення від його імені договорів реструктуризації житлово-комунального боргу, оскільки наймач своїх обов»язків з утримання житла не виконує, тобто фактично вимоги позивача стосуються не визнання права користування житлом, а визнання його наймачем житла. Суд вважає, [PERSON] належним відповідачем в справі, оскільки саме вона на даний час є наймачем кімнати [ADDRESS], відомості про втрату нею такого права відсутні як і відомості про надання згоди на визнання [PERSON] наймачем, проте позивач та його представники заперечували проти залучення її в якості співвідповідача в справі. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed