Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON], третя особа Виконавчий комітет Тернопільської міської ради про визнання права власності на будівлю гаража загальною площею 17, 6 кв.м. в м. Тернополі по вул. Коперника на прибудинковій території будинку 7, посилаючись на ту обставину, що між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі продажу вищезазначеного нерухомого майна, який виконано позивачем, проте відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, що призводить до порушення права позивача на використання предмета договору відповідно намірів та перешкоджає ідентифікації позивача, як власника нерухомого майна в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. В судове засідання представник позивача направив заяву про підтримку позову та розгляд справи за власної відсутності. В судове засідання представник відповідача направив заяву про визнання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. В судовому засіданні представник третьої особи при вирішенні спору поклався на думку суду. Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно оцінивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 08 вересня 2015р. згідно договору купівлі-продажу [PERSON] продав мені [PERSON] будівлю гаражу загальною площею 17,6м.кв., що розташована в м. Тернополі по вул. Коперника в дворі будинку №7. Договір купівлі-продажу був оформлений в простій письмовій формі, відповідач зобов'язувалася протягом двох років підготовити усю необхідну документацію для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та оформити за мною право власності на гараж. Підтвердженням того, що відповідачу належить зазначена будівля гаражу в момент укладення договору позивачу було надано рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №9 від 14 січня 1965р. та №6020 від 20.05.1977р. В день підписання договору позивачем було оплачено весь платіж за дану будівлю гаражу в розмірі 50000,00грн., котрі, посилаючись на скрутний фінансовий стан відповідачу необхідні були для підготовки документів на переоформлення гаражу. В день підписання договору після сплати [PERSON] повного платежу Відповідач передав позивачу приміщення гаражу та ключі від нього. Вказані обставини свідчать про часткове виконання договірних умов позивачем та відповідачем. Не зважаючи на те, що обидві сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, продавець сплатив, а покупець отримав зазначені у договорі кошти, договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, оскільки судом встановлено, що на момент укладення договору [PERSON] не було підготовлено всіх належних документів для нотаріального оформлення договору (витягу про державну реєстрації прав на обєкт договору, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно). Така бездіяльність Відповідача унеможливлює державну реєстрацію вчиненого правочину, реєстрацію нерухомого майна в бюро технічної Інвентаризації м. Тернополя, що не дає позивачу права реалізувати повноваження власника придбаного об'єкту. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, істотними умовами укладення договору купівлі-продажу є його предмет та ціна, а допустимими доказами домовленості сторін щодо цих істотних умов є письмові докази. Такими доказами слід вважати сам Договір, рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №9 від 14 січня 1965р. та №6020 від 20.05.1977р. Ці документи підтверджують відсутність різного розуміння умов Договору, що перешкоджало б його виконанню. Ухиляння відповідача від нотаріального посвідчення Договору порушує суб'єктивні права позивача, не дає йому можливості скористатися предметом договору відповідно намірів ти приписів законодавства, перешкоджає ідентифікації позивача, як власника нерухомого майна у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Outcome: approved