Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з первісним позовом, вимагаючи стягнути з фермерського господарства «[PERSON].» заборгованість з виплати орендної плати в сумі 19359,06 грн., пені за прострочення виплати орендної плати в сумі 222732,53 грн., проценти за порушення грошового зобов'язання в сумі 914,29 грн., витрат від інфляції в сумі 747,03 грн., моральної шкоди в сумі 5000 грн. та судових витрат, розірвати договір оренди від 15.10.2010 та зобов'язати ФГ «[PERSON].» повернути земельну ділянку, яка належить позивачеві і оригінал державного акту, посилаючись на те, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,36 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради, відповідно до державного акту на право приватної власності земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину. Позивач зазначив, що до моменту набуття у власність позивачем, земельна ділянка належала його покійному батькові [PERSON] та перебувала в оренді у фермерського господарства «[PERSON].» на строк, невідомий позивачеві. У вересні 2014 року позивач установив, що відповідач використовує земельну ділянку на підставі завідомо неправдивого договору землі від 15.10.2010 року, який від імені позивача підписаний іншою особою, яку на підписання договору він не уповноважив. Позивач вказав, що 3 вересня 2014 року він звернувся з відповідною заявою в органи внутрішніх справ та вважає, що під час укладення договору порушені вимоги статті 207 ЦК України. Крім того, позивач зазначив, що з 15.10.2010 року по 14.11.2014 року відповідач не виплачував орендну плату, що стало наслідком виникнення заборгованості та підставами розірвання договору оренди землі. Позивач стверджує, що відповідач заподіяв йому моральну шкоду. Відповідач СФГ «[PERSON].» звернулось до суду із зустрічним позовом, вимагаючи визнати недійсним договір оренди землі від 15 жовтня 2010 року, посилаючись на відсутність у позивача [PERSON] волевиявлення на укладання цього договору. В судовому засіданні представник позивача підтримав первісний позов та заперечив проти задоволення зустрічного позову, вказавши на те, що минули строки позовної давності для визнання недійсним договору від 15.10.2010 року. Представник відповідача не визнав первісний позов та підтримав зустрічний позов, посилаючись на обставини, які викладені в зустрічній позовній заяві. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки [NUMBER] площею 6,36 га, яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, що підтверджується копією державного акта серії [NUMBER]. 15 жовтня 2010 року невідомою особою від імені позивача [PERSON] з орендарем ФГ «[PERSON].» укладено договір оренди землі строком на 10 років, який зареєстровано в установленому порядку 3 грудня 2010 року, що підтверджується копією правочину. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач [PERSON] стверджував, що він не підписував договір оренди землі від 15.10.2010 року. Наведена обставина визнана представником відповідача, тому вона не підлягає доказуванню і приймається в основу судового рішення. Враховуючи, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків з моменту його вчинення, суд не має законних підстав для його розірвання недійсного договору, стягнення на користь позивача орендної плати, процентів за порушення грошового зобов'язання, витрат від інфляції, моральної шкоди та судових витрат в межах первісного позову. Вимога про повернення земельної ділянки є похідною від першої і тому також не підлягає задоволенню, враховуючи, що з пояснень представника відповідача вбачається, що на день ухвалення судового рішення позивач і так фактично володіє і користується свою земельною ділянкою. В судовому засіданні позивач [PERSON] належними і допустимими доказами не довів, що оригінал державного акту він передав голові ФГ «[PERSON].». Відповідач зазначену обставину не визнав, тому суд не має законних підстав для задоволення цієї частини позову, за недоведеністю. Суд не має підстав для задоволення заяви позивача про застосуванню строків позовної давності, в частині вимог про визнання недійсним договору оренди землі від 15.10.2010 року. В позовній заяві позивач зазначив, що про порушене право з приводу неправомірного укладання від його імені договору оренди землі він дізнався у вересні 2014 року. В судовому засіданні не встановлено особи, яка від імені позивача підписала спірний договір оренди землі. Відповідач грунтує свої вимоги за зустрічним позовом з посиланням на обставини первісного позову. Тому, початок строку позовної давності слід рахувати з вересня 2014 року, коли позивач [PERSON] повідомив керівника фермерського господарства про те, що він не підписував спірний договір оренди землі від 15.10.2010 року.

Outcome: approved