Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення місця проживання дитини, звільнення від сплати аліментів, про стягнення аліментів, в обгрунтування якого вказав наступне. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.05.2017 року розірвано шлюб між ним та відповідачем. Від даного шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживала разом із матір'ю. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 03.10.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки. Відповідач є інвалідом третьої групи, не працює. На даний час [PERSON] проживає разом з [PERSON] і категорично відмовляється повертатися жити до мами. Просив суд визначити місце проживання [PERSON] разом з [PERSON]. Звільнити [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходів), але не маенше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.02.2018 року до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] та адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування Рой Ю.А. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON], адвоката [PERSON], відповідача [PERSON], представника третьої особи Рой Ю.А., повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.05.2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Від спільного шлюбу у подружжя [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с. 9). В судовому засіданні встановлено і дані обставини не заперечували сторони по справі, що з 08 грудня 2017 року [PERSON], [INFO] проживає разом з батьком [PERSON], знаходиться на його утриманні. З цього часу батько піклується про доньку, займається її вихованням та духовним розвитком. Мати дитини [PERSON] з 08.12.2017 року утриманням та вихованням доньки не займалася. Перед судом та іншими державними органами питання про повернення дитини не ставила, що не заперечувала і сама відповідач в судовому засіданні. Тому позивач і звернувся з даним позовом до суду. І суд приходить до висновку, що його позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працює на посаді землероба 3 розряду у приватному підприємстві «Полтавський ливарно-механічний завод» з 02.02.2016 по теперішній час та щомісяця отримує заробітну плату. За період з липня по грудень 2017 року йому нараховано заробітну плату 50 932,10 грн, що підтверджено довідкою про доходи від 09.01.2018 №П0000000003 та довідкою характеристикою Полтавського ливарно-механічного заводу від 10.01.2018 №7(а.с.12-13). Згідно копії паспорта позивача, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7,8). Згідно Акту обстеження умов проживання від 27.02.2018 року у квартирі [ADDRESS] на задовільному рівні створені умови для проживання, виховання та утримання дитини. Дитина має окреме спальне місце, визначено місце для відпочинку. Дитина забезпечена одягом, взуттям. [PERSON] відвідує заняття у підготовчій групі у Полтавській загальноосвітній школі I-III ступенів №18 (а.с.15). В силу статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За нормами частин першої та другої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За нормами ст.160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а у разі, якщо батьки не досягли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При вирішенні даної справи суд, в силу малолітнього віку дитини, у судовому засіданні не заслуховував [PERSON] для з'ясування її думки щодо даного спору. Так, у висновку виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради , як органу опіки та піклування, зазначено, що мати дитини [PERSON] з 08.12.2017 року жодного разу до дитини не приїздила та не телефонувала їй, рішенням комісії з питань захисту дитини виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 28.02.2018 року встановлено за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом із батьком [PERSON]. За таких обставин суд при вирішенні спору щодо визначення місця проживання дитини враховує вказаний висновок. Також суд під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховує ті обставини, що позивач [PERSON] працює та має щомісячний стабільний дохід. Отже, враховуючи положення вище наведених норм закону, та

Outcome: approved