Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 25 жовтня 1992 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, який зареєстрований Миляцькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу складено відповідний актовий запис №23. Від даного шлюбу у сторін народилися діти: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], які досягли повноліття та син [PERSON],[INFO], син [PERSON], [INFO], які не досягли повноліття. З моменту укладення шлюбу відносини між сторонами почали поступово погіршуватись, що відобразилось на їхніх стосунках. Підставами для цього стала втрата взаємопорозуміння, почуттів, виникнення обопільної неприязні та розчарування. Відповідачка не здатна підтримувати моральну атмосферу в сім'ї та піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Такі обставини почали відображатися на міцності їхніх сімейних стосунків, що в свою чергу призвело до фактичного розпаду сім'ї. Позивач в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, до суду подала заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності, позов визнає. Відповідно до частини 2\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 жовтня 1992 року. Шлюб зареєстровано Миляцькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу складено відповідний актовий запис №23. Дана обставина стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії І-ГЮ №491206 від 25 жовтня 1992 року (а.с.3). Від даного шлюбу у сторін народилися діти: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], які досягли повноліття та син [PERSON],[INFO], син [PERSON], [INFO], які не досягли повноліття, що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.4-8). Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сімї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При таких обставинах, суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Тому, на підставі викладеного,

Outcome: approved