Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Дніпропетровського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи державної автомобільної інспекції №2 про визначення порядку користування автомобілем та про зобов'язання вчинити певні дії. Відповідачка не погодилась з позовними вимогами та звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про переведення прав та обов'язків співвласника - боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд визначити порядок користування автомобілем «ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER], технічний паспорт [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] таким чином: кожний співвласник користуєтеся автомобілем по десять діб починаючи з дня набрання чинності рішенням суду; зобов'язати Дніпропетровський відділ реєстраційної-екзаменаційної роботи державної автомобільної інспекції №2 видати [PERSON] свідоцтво про право власності на 1/2 частину автомобілю «ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. кузов [NUMBER], технічний паспорт [NUMBER]. У задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю. Відповідачка та її представник у судовому засіданні просили суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити та задовольнити зустрічну позовну заяву, перевівши на [PERSON], права та обов'язки співвласника-боржника [PERSON] на 1/2 частку спільної часткової власності на автомобіль «ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. кузов [NUMBER], технічний паспорт [NUMBER], та зобов'язати Амур-Нижньодніпровський відділ державної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зробити перерахунок боргу [PERSON], по виконанню двох виконавчих листів за однаковим номером № 2-6091/2011 від 16.01.2012р, виданих Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], аліментів на доньку, та сплат на утримання [PERSON], що станом на 01.07.2014р. складав 30 994,21 гривень, зменшивши цей борг на суму вартості 1/2 частки автомобіля, тобто на 20 000 гривень; визнати за [PERSON] право власності на «ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. кузов [NUMBER], технічний паспорт [NUMBER] та припинити право власності [PERSON] на 1/2 частку у спільній власності на цей автомобіль; судові витрати покласти на [PERSON]. Представники Дніпропетровського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи державної автомобільної інспекції №2 та Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причину своєї неявки у судове засідання суду не повідомили. Суд, вислухавши у судовому засіданні думку сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, приходить до висновку, що у позов [PERSON] необхідно задовольнити частково, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2014 року, що набрало законної сили, визнано за [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER] виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 12 жовтня 1998 року, ідентифікаційний номер - [NUMBER], право власності на 1/2 частину автомобіля «ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER], технічний паспорт [NUMBER]. Відповідно до ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Так, згідно статті 1 Першого Протоколу кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як зазначає ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ст. 355 ЦК України). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст. 358 ЦК України). Як пояснив позивач у судовому засіданні, він заперечує проти припинення його права власності на спірний автомобіль та навпаки, бажає користуватися належним йому за рішенням суду майном, а відповідачка перешкоджає йому у здійсненні такого права. Таким чином, позовні вимоги позивача у частині встановлення порядку користування автомобілем знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому суд приходить до висновку про необхідність визначити порядок користування автомобілем «ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER], технічний паспорт [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] таким чином: кожний співвласник користуєтеся автомобілем по десять діб починаючи з дня набрання чинності рішенням суду. Однак, суду не надано доказів того, що позивач звертався до відповідного органу ДАІ з заявою про реєстрацію його права власності на 1/2 частину спірного автомобілю та йому було відмовлено у реєстрації цього права, а тому суд відмовляє позивачу у задоволенні позову у частині зобов'язання Дніпропетровського відділу реєстраційної-екзаменаційної роботи державної автомобільної інспекції №2 видати [PERSON] свідоцтво про право власності на 1/2 частину автомобілю «ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. кузов [NUMBER], технічний паспорт [NUMBER]. Доводи відповідачки у зустрічному позові про необхідність переведення на [PERSON] прав та обов'язків співвласника-боржника [PERSON] на 1/2 частку спільної часткової власності на автомобіль «ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. кузов [NUMBER], технічний паспорт [NUMBER], безпідставні виходячи з наступного. Так, з постанови слідчого СВ АНД РВ ДМУ ГУ МВС України у Дніпропетровській області від 09 липня 2014 року вбачається, що позивач [PERSON] справно та систематично сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини у тому розмірі, в якому має можливість. Станом на 01 липня 2014 року заборгованість [PERSON] по аліментам становить 19 647 грн. 01 коп., яку як пояснив позивач у судовому засіданні, він має намір погасити. Посилання відповідачки у зустрічному позові на той факт, що автомобіль необхідний їй для перевезення доньки до поліклініки, лікарні та на відпочинок безпідставні, оскільки у судовому засіданні встановлено та визнано сторонами у справі, що відповідачка не має водійського посвідчення, що унеможливлює її користування спірним автомобілем. Крім того, як пояснив позивач у судовому засіданні, що також не заперечувала і відповідачка, з моменту купівлі спірного автомобіля їм користувався лише позивач, відповідачка автомобілем не користувалася, та зараз також їм не користується. Доводи відповідачки у зустрічному позові про те, що користування позивачем спірним автомобілем приведе до обмеження прав неповнолітньої дитини безпідставні, оскільки спірний автомобіль являється спільною сумісною власністю подружжя, він є річчю, якою постійно користуються, та можливість користуванням спірним автомобілем позивачем не вплине на права неповнолітньої дитини. Таким чином, доводи [PERSON] у зустрічній позовній заяві не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати шляхом стягнення з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 121 грн. 80 коп.; та стягнення з відповідачки [PERSON] на користь держави судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. за подання до суду зустрічного позову.

Outcome: partial