Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з означеним вище позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням. Уточнені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою також зареєстрована дочка колишньої дружини [PERSON] Після смерті дружини, відповідач в 2013 році забрала свої речі та покинула оселю, на його звернення з проханням у добровільному порядку змінити реєстрацію її місця проживання відповідачка не реагує. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] 05.02.2018 року в судовому засіданні пояснила, що дійсно разом зі своїми дітьми в будинку [ADDRESS] не проживає, а лише зареєстрована. Проти зняття з реєстрації заперечує, оскільки не має де зареєструватися. До наступних засідань не з»явилася будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, суд вирішив розглядати справу за наявними доказами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області №2-125/2009 від 15.01.2009 року власником будинку, що розташований по [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно довідки виданої Новотроїцькою селищною радою Херсонської області 09.01.2018 року на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] знаходяться: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтями 71, 72 ЖК визначено, визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 150 ЖК, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що відповідач та її діти не є власниками та\\або членами родини власника житлового приміщення, підстав для збереження за відповідачем та її дітьми житлового приміщення, передбачених ст. 71 ЖК України, немає, а отже вони втратили право на користування житловим будинком, тому задля забезпечення права позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. При цьому, згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001 року, діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Оскільки мати неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] втратила право на користування житловим приміщенням, то відповідно і діти втрачають це право. Крім того, відповідачем не заперечується та не оспорюється факт того, що вона разом з дітьми має інше фактичне місце проживання.

Outcome: approved