Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 297410 (двісті девяносто сім тисяч чотириста десять) гривень, три проценти річних з простроченої суми у розмірі 5924 (пять тисяч девятсот двадцять чотири) гривні та судові витрати по справі згідно квитанції про сплату судового збору в сумі 3034 (три тисячі тридцять чотири) гривні. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким відповідач [PERSON] отримав від нього 10500 доларів США, що еквівалентно станом на 31.05.2018 року 274365 гривень, які зобов'язався повернути до кінця вересня 2017 року. На даний час вказана сума не повернута, а тому позивач змушений звернутись в суд та просить задовольнити свої вимоги. В судове засідання сторони не з'явились, про дату й час судового розгляду повідомлені в установленому законом порядку. Від позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач причини неявки суду не сповістив, відзиву на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача 10500 доларів США, що станом на 31.05.2018 року складає - 274365 гривень, та зобов'язався їх повернути до кінця вересня 2017 року. Отримання зазначеної суми підтверджено розпискою від 08.09.2017 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи (а.с.8). Однак, у визначений строк борг повернуто не було. На даний час борг [PERSON] перед позивачем становить 10500 доларів США, що на час подання позову за курсом НБУ станом на 31.05.2018 року еквівалентно 274 365,00 грн. (а.с.9-10). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з приписів ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк, та в порядку, що встановлені договором. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням його повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Таким чином, беручи до уваги наведені обставини, в рахунок виконання боргових зобов'язань з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти в сумі 274365 грн.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Загальний розмір процентів за користування позикою за прострочений період становить 5924 грн. Статтею 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник вчасно не повернув суму позики він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст..625 ЦК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач зобов'язаний був повернути позику до кінця вересня 2017 року, але станом на 05.06.2018 року борг не повернув, тобто заборгованість станом на вказану дату становить 5924 грн., а тому він зобов'язаний сплатити три проценти річних у вказаному розмірі. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-369цс15 постанова від 02.09.2015 року, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Загальний розмір\~боргу відповідача\~з урахуванням\~процентів за\~користування позикою\~та трьох\~процентів річних\~становить 297410\~(з\~урахуванням індексу\~інфляції)\~+\~5924\~грн. Крім того, позивач ставить питання про стягнення з відповідача понесених судових витрат, з яких 3034 грн. сплачений судовий збір за подання позовної заяви. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Таким чином, понесені позивачем судові витрати підтверджені належними доказами, а тому підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного ст. ст. 545, 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України,

Outcome: approved