Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Державного агентства резерву України, третя особа: Державне підприємство «Златодар» про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі. В обґрунтування позову вказує, що наказом Державного агентства резерву України №53-к від 19.05.2014 року його (позивача) було призначено на посаду генерального директора ДП «Златодар». Між Держрезервом та ним (позивачем) було укладено контракт №63/14 від 19 травня 2014 року Наказом Голови Держрезерву №164-к від 08.10.2015 року його звільнено з 09.10.2015 року з посади генерального директора ДП «Златодар» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, а дію контракту від 19.05.14 року №63/14 припинено. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2016 року його (позивача) було поновлено на посаді генерального директора ДП «Златодар», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.10.2015 року по 28.01.2016 року за 77 робочих днів в сумі 28041 грн. 09 коп., стягнуто з Державного агентства резерву України на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000 грн. Рішення набрало законної сили та допущено до негайного виконання. На виконання рішення видано виконавчий лист, який було предявлено до виконання до відділу ПВР Департаменту ДВС МЮУ. Постановою державного виконавця від 29.04.2016 року відкрито виконавче провадження №50992174 про поновлення його (позивача) на роботі. Постановою державного виконавця від 19.09.2016 року ВП закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 75, п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в звязку з невиконанням боржником Державним агентством Держрезерву України рішення суду. Таким чином, на день предявлення даного позову, рішення суду щодо поновлення його на посаді не виконане. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 року встановлено, що середньоденна зарплата позивача за останні два місяці роботи, що передували звільненню, становить 364 грн. 17 коп. Також вказує, що в звязку з невиконанням відповідачем рішення суду щодо поновлення його (позивача) на роботі, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12.07.2017 року, з відповідача Державного агентства резерву України на його користь було стягнуто середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 29.01.2016 року по 30.03.2017 року в розмірі 107430 грн. Під час винесення цього рішення суд також виходив із розміру середньоденної заробітної плати 364 грн. 17 коп. Таким чином вважає, що на його користь підлягає до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу у звязку із затримкою власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, за період з 31.03.2017 року по день винесення рішення суду, із застосуванням середньоденної зарплати в розмірі 364 грн. 17 коп. помноженої на кількість робочих днів за такий період. А тому, посилаючись на ст.ст. 235, 236 КЗпП України, ст. 367 ЦПК України, просить: стягнути з відповідача Державного агентства резерву України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у звязку із затримкою власником або уповноваженим ним органом виконання рішення суду про поновлення його на роботі за період з 31.03.2017 року по день винесення рішення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Державного агентства резерву України [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях. В судове засідання представник третьої особи - Державного підприємства «Златодар» не зявився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] [PERSON], представник відповідача Державного агентства резерву України [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 19.05.2014 року по 08.10.2015 року включно працював на посаді генерального директора ДП «Златодар», на яку він був призначений наказом Державного агентства резерву України №53-к від 19.05.2014 року. Крім того, між Державним агентством резерву України та [PERSON] був укладений контракт №63/14 від 19 травня 2014 року. Наказом Голови Держрезерву №164-к від 08.10.2015 року [PERSON] звільнено з 09.10.2015 року з посади генерального директора ДП «Златодар» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП, а дію контракту від 19.05.14 року №63/14 припинено. Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 року, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 01.06.2016 року та рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017 року, а тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 01.06.2016 року, позивача [PERSON] поновлено на посаді генерального директора ДП «Златодар», стягнуто з Державного підприємства «Златодар» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.10.2015 року по 28.01.2016 року за 77 робочих днів в сумі 28041 грн. 09 коп., стягнуто з Державного агентства резерву України на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 1000 грн. Вказане рішення набрало законної сили та було допущено до негайного виконання. Виконавчий лист, виданий 24.03.2016 року по справі №711/9747/15ц було предявлено до примусового виконання через відділ ПВР Департаменту ДВС МЮУ. Постановою державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС МЮУ від 29.04.2016 року відкрито виконавче провадження №50992174 про поновлення [PERSON] на посаді генерального директора ДП «Златодар». Постановою державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС МЮУ від 19.09.2016 року виконавче провадження закінчено, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 75, п. 11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в звязку з невиконанням боржником Державним агентством Держрезерву України рішення суду. За даними відповіді СВ Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві від 13.01.2017 року - слідчим відділом розслідується кримінальне провадження №12016100100011167 від 07.09.2016 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Вказані обставини вставлені рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017 року, а тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Крім того, судом встановлено, що відповідно до рішення Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 року середньоденна зарплата позивача [PERSON] за останні два місяці роботи, що передували звільненню, становить 364 грн. 17 коп., що підтверджується даними довідки ДП «Златодар» №179 від 02.12.2015 року. Такий розрахунок середньоденної зарплати відповідає положенням постанови КМУ від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Також в судовому засіданні встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19.07.2017 року, задоволено позовні вимоги [PERSON], стягнути з Державного агентства резерву України на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 29.01.2016 року по 30.03.2017 року в розмірі 107430 грн. 15 коп. Крім того, даним рішенням встановлено, що саме Державне агентство резерву України є належним відповідачем по у справі за позовом [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі, враховуючи норми Положення про Державне агентство резерву України, затверджене указом Президента України 13.04.2011 року. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 01.07.2015 року у справі №6-435цс15, - Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обовязок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обовязки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обовязків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 14, 367 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»). Так, частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~«Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обовязковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обовязковості з моменту проголошення. Обовязковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина пята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообовязковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обовязковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обовязків. Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обовязок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обовязок полягає у тому, що у роботодавця обовязок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України). Статтею 236 КЗпП України\~встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. У випадку невиконання цього обовязку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначають\~Закон України «Про виконавче провадження», а також прийнята на виконання цього\~Закону Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 в редакції від 29.09.2016 року №2832/5. Відповідно до зазначених нормативно-правових актів примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що після постановлення Апеляційним судом Черкаської області рішення від 28.01.2016 року про поновлення [PERSON] на посаді генерального директора ДП «Златодар» відповідач Державне агентство резерву України його не виконав, в тому числі і на час розгляду даної справи, а тому є підстави вважати, що мав місце факт затримки з вини відповідача Державного агентства резерву України виконання судового рішення, у розумінні статті 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою. Середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31.03.2017 року по 28.11.2017 року включно складає 60088 грн. 05 коп., виходячи із наступного розрахунку: 165 днів /період затримки розрахунку з 31.03.2017 року по 28.11.2017 року включно) х 364 грн. 17 коп. /середньоденна зарплата/ = 60088 грн. 05 коп. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача - Державного агентства резерву України на його користь середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі за період з 31.03.2017 року по 28.11.2017 року включно в сумі 60088 грн. 05 коп. Крім того, на підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК, Закону України «Про судовий збір» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved