Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що йому на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 25.04.2000 належить трикімнатна квартира [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстровані в якості членів сім?ї: він - [PERSON] , як власник квартири та двоє його синів - [PERSON] та [PERSON] , однак, фактично в квартирі проживає лише він один. Також вказує, що [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі з вересня 2007 року, що підтверджується відповідним актом від 14.02.2019, який засвідчений головою ОСББ «Героїв Дніпра - 45» та головою комітету самоорганізації населення мікрорайону. До того ж, як йому відомо, син [PERSON] виїхав у Росію до жінки, з якою підтримує фактичні шлюбні стосунки. Адреса його тимчасового проживання та засоби зв?язку з ним, не відомі. З моменту реєстрації відповідач не ніс витрати, пов`язані з утриманням квартири. Не допомагав оплачувати комунальні послуги. На теперішній час відповідач втратив зв`язок з квартирою [ADDRESS] . В зв`язку з не проживанням відповідача у вказаній квартирі понад рік, він змушений самостійно нести витрати по оплаті комунальних платежів та послуг. Будь-яких домовленостей з відповідачем щодо відсутності у спірному житлі вони не укладали. Перешкод у користуванні житлом позивач для відповідача не чинив. Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить суд, - визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначене підготовче засідання. Дану цивільну справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Крім того ухвалою суду від 16.08.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що його син - [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] , з 2006 року. Між тим, на відповідача нараховуються комунальні послуги, які йому досить тяжко самому сплачувати, а тому вважає за необхідне визнати його таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. Крім того, судові витрати залишив за собою. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений в установленому законом порядку. Відзив на позов не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , повідомленого у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивача щодо такого порядку розгляду справи. Враховуючи пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право власності від 25.04.2000, що видане Виконавчим комітетом Черкаської міської ради (а.с. 5). За даними довідки № 08 від 01.02.2019, виданої управителем ОСББ «Героїв Дніпра-45» [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] проживає і зареєстрований [PERSON] (власник) та члени його сім?ї: син - [PERSON] , 1970 року народження, син - [PERSON] , 1977 року народження (а.с. 6). Відповідно до даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.07.1970, - [PERSON] (позивач по справі) є батьком [PERSON] (відповідач по справі). Згідно з даними акту опитування сусідів від 14.02.2019, посвідченого управителем ОСББ «Героїв Дніпра-45» [PERSON] , [PERSON] з вересня 2007 року не проживає в квартирі [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає, що [PERSON] без поважних причин повністю втратив зв`язок з помешканням, його речі в квартирі відсутні, оплату за комунальні послуги він не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні житлом. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідач не проживає в помешканні з поважних причин. За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що виникає із правовідносин щодо захисту права власності, що регулюється главою 28, 29 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Способи захисту визначені Цивільним кодексом України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як передбачено статтею 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 (справа № 521/17805/16-ц) роз`яснив, що положення статті 405 ЦК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права володіння, користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в спростування обставин позову. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач, як член сім`ї позивача, не проживає у квартирі [ADDRESS] без поважних причин понад рік, його особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися житловими приміщеннями. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить йому відповідні перешкоди. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, судові витрати (сплачений 20.02.2019 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. за подачу позову до суду), слід залишити за позивачем, враховуючи його відповідне клопотання. На підставі викладеного та

Outcome: approved