Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок №1»; третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Чернівецька міська рада, про виплату компенсації втрати частини заробітної плати, у звязку із затримкою її виплати. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що розпорядженням Чернівецького міського голови від 21.07.2003 року № 450-к, на підставі трудового контракту, укладеного між ним та Чернівецьким міським головою він був призначений на посаду головного лікаря комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» і в послідуючому, із ним трудові контракти були переукладені; в останнє 01.07.2011 року розпорядженням Чернівецького міського голови від 15.08.2011 року №778-к, строк дії контракту визначено з 22.07.2003 року до 31.12.2013 року. Посилається на те, на підставі розпорядження секретаря Чернівецької міської ради від 24.12.2013 року №903-к його було звільнено з займаної посади на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, у звязку з закінченням строку контракту з 31.12.2013 року. Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26.05.2014 року, ухваленого у справі за його позовом до Чернівецької міської ради, Міської комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» про визнання незаконним та скасування розпорядження секретаря Чернівецької міської ради, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було визнано незаконним та скасовано розпорядження секретаря Чернівецької міської ради від 24.12.2013 року № 903-к, його було поновлено на роботі на посаді головного лікаря комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» з 31.12.2013 року та відповідно до ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 28.08.2014 року рішення суду першої інстанції по даній справі залишено без змін та набрало законної сили, а отже, вважає, що обовязок щодо видачі розпорядження про поновлення [PERSON] на роботі на посаді головного лікаря [PERSON] медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу було покладено законом на Чернівецького міського голову [PERSON], який на його думку категорично відмовлявся виконувати рішення суду, в частині поновлення на роботі, та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу; було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання цього судового рішення. Посилається, на те, що рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 21.08.2015 року було стягнуто з місцевого бюджету на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 25.05.2014 року по 21.08.2015 року, в розмірі 98.616,87 грн., без врахування податків та інших обовязкових платежів та рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13.04.2016 року, рішення суду першої інстанції залишено без змін, при цьому, додатково стягнуто з місцевого бюджету, в рахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу 9528,20 грн. Вважає, що КМУ «Міський клінічний пологовий будинок № 1» безпосередньо здійснює нарахування та виплату заробітної плати працівникам, в тому числі головному лікарю (керівнику) в межах затверджених видатків на оплату праці в кошторисі установи, що підтверджується статутом КМУ «Міський клінічний пологовий будинок № 1»; в послідуючому, судовими рішеннями було змінено порядок і спосіб виконання рішення суду відносно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягав до стягнення вищенаведеної суми на його користь з КМУ «Міський клінічний пологовий будинок № 1», а саме, за рахунок бюджетних асигнувань КМУ «Міський клінічний пологовий будинок № 1» за період з травня 2014 року по серпень 2015 рок на його користь підлягала виплаті заробітна плата за час вимушеного прогулу в розмірі 98616,09 грн. та додатково, за рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13.04.2016 року підлягали виплаті йому - 9528,20 грн. Зазначає, що за наявності таких умов, йому підлягає до виплати індексація за рішенням суду в розмірі суми заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням судового рішення, оскільки, присуджені за відповідними судовими рішеннями, грошові кошти, як заробітна плата за час вимушеного прогулу були виплачені йому ще у липні 2018 року, що підтверджується довідкою від 22.08.2009 року № 493, а так як згідно даних Держстату України, щомісячні індекси споживчих цін, становлять, починаючи, з квітня 2014 року по липень 2018р. складає відповідно 131,6%; з травня 2014р. по липень 2018р. - 124,2%; з липня 2014р. по липень 2018р. - 113,8%; з серпня 2014р. по липень 2018р. - 113,0%; з вересня 2014р. по липень 2018р. - 111,3%; з жовтня 2014р. по липень 2018р. - 105,3%; з грудня 2014р. по липень 2018р. - 96,8%.; з січня 2015р. по липень 2018р. - 91,0%; з липня 2015р. по липень 2018р. - 35,8%; з серпня 2015р. по липень 2018р. - 37,1 %, то на його думку і компенсація втрати частини невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу, з квітня 2014 року по липень 2018 року становить такі розміри, зокрема: - за квітень 2014 року 3763,10 грн., за травень 2014 року 11242,32 грн., за липень 2014 року - 12469,56 грн., серпень 2014 року 11305,21 грн., вересень 2014 року - 11665,38 грн., жовтень 2014 року - 11538,17 грн., грудень 2014 року 9223,30 грн., за січень 2015 року - 4335,31 грн., за липень 2015 року - 3922,76 грн., за серпень 2015 року - 2651,21 грн. на загальну суму - 82116,32 грн., Просить, стягнути з [PERSON] медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» на його користь компенсацію втрати частини присудженої судом однак, невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу, за період з квітня 2014 року по липень 2018 року, в розмірі 82116,32 грн. Представник позивача, адвокат [PERSON] в судовому засіданні, діючи в інтересах [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок №1», [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, від представника, до суду поступила письмова заява із клопотанням розгляду справи за відсутності представника відповідача, в заяві підтримано доводи викладені у відзиві на позов. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - представник Чернівецької міської ради в судове засідання повторно не зявився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки в засідання, суд не повідомили. Представником відповідача КМУ «Чернівецький пологовий будинок №1», 26.11.2018 р. подано до суду відзив на позов, позовні вимоги заперечуються. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, доводи відзиву, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, суд приходить зважає на наступне. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України,\~кожна\~особа має\~право в\~порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів. Вимогами ст..ст. 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом, належними доказами по справі установлено факти і відповідні їм правовідносини. Згідно розпорядження Чернівецького міського голови від 21.07.2003 року № 450-к та на підставі трудового контракту, укладеного між позивачем [PERSON] та Чернівецьким міським головою, в особі [PERSON], позивач був призначений на посаду головного лікаря комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1»; надалі, трудові контракти між [PERSON] і Чернівецьким міським головою, в особі [PERSON] було переукладено, а саме, 01.07.2011 року розпорядженням Чернівецького міського голови від 15.08.2011 року №778-к, з визначенням строку дії контракту до 31.12.2013 року. Розпорядженням секретаря Чернівецької міської ради від 24.12.2013 року №903-к, [PERSON] було звільнено з займаної посади, на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, у звязку із закінченням строку контракту з 31.12.2013 року, разом з цим, рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26.05.2014 року, було визнано незаконним та скасовано розпорядження секретаря Чернівецької міської ради від 24.12.2013 року № 903-к, [PERSON] було поновлено на роботі, на посаді головного лікаря комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» з 31.12.2013 року (а.с. 8-11); відповідно, до ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 28.08.2014 року, рішення суду першої інстанції по даній справі залишено без змін; отже рішення суду першої інстанції набрало чинності 28.08. 2014 року (а.с.12-14). Окрім наведеного, судом встановлено, що згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.08.2015 року було стягнуто з місцевого бюджету Чернівецької міської ради на користь позивача [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 25.05.2014 року по 21.08.2015 року, в розмірі 98.616,87 грн., без врахування податків та інших обовязкових платежів (а.с.15-18) та на підставі розпорядження Чернівецького міського голови №707-к від 26.08.2015 року, [PERSON] було поновлено на посаді головного лікаря комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок №1» з 31.12.2013 року (а.с.42). Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13.04.2016 року, було додатково стягнуто з місцевого бюджету Чернівецької міської ради, в рахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 9528,20 грн. (а.с.19-24). Встановлено статутом КМУ «Міський клінічний пологовий будинок № 1», що КМУ «Міський клінічний пологовий будинок № 1» безпосередньо здійснює нарахування та виплату заробітної плати працівникам, в тому числі головному лікарю (керівнику) в межах затверджених видатків на оплату праці в кошторисі установи (а.с.25-30). Згідно дослідженої довідки КМУ «Міський пологовий будинок №1» від 22.08.2018р. №493, [PERSON] виплату присуджених коштів за рішенням судів (вищенаведених), у справі №727/3357/14-ц у сумі 97\~665,05 грн. було здійснено 6.08.2018 р. та гроші на особовий рахунок позивачу [PERSON] поступили 06.07.2018 року (а.с.31), що фактично в судовому засіданні було підтверджено представником позивача. З дослідженого в засіданні, рішенням 67 сесії 7 скликання Чернівецької міської ради №1608 від 31.01.2019 року, вбачається, що було припинено, у звязку реорганізацією, діяльність [PERSON] медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок №1» Чернівецької міської ради м. Чернівці вул. Головна, 129 (код ЄДРПОУ 05481412), шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Міський клінічний пологовий будинок №1» Чернівецької міської ради (а.с.73-74). Як пояснив в засіданні представник позивача процедура реорганізації триває на даний час. За даними Держстату України, щомісячні індекси споживчих цін з квітня 2014 року по липень 2018р. складає відповідно 131,6%; з травня 2014р. по липень 2018р. - 124,2%; з липня 2014р. по липень 2018р. - 113,8%; з серпня 2014р. по липень 2018р. - 113,0%; з вересня 2014р. по липень 2018р. - 111,3%; з жовтня 2014р. по липень 2018р. - 105,3%; з грудня 2014р. по липень 2018р. - 96,8%.; з січня 2015р. по липень 2018р. - 91,0%; з липня 2015р. по липень 2018р. - 35,8%; з серпня 2015р. по липень 2018р. - 37,1 %. (а.с.32). З огляду встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази надані сторонами, в межах предмету та підстави позову, обраного позивачем способу захисту, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок №1» (ЄДРПОУ 95481412), яку очолює і на посаду головного лікаря якої був поновлений рішенням суду, компенсацію утрати частини заробітної плати, на підставі ст. 33, 34 Закону України «Про оплату праці». Натомість з досліджених судом, вищеозначених судових рішень чітко вбачається, що позивачу було присуджено середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 23.04.2014 р. по 24.08.2015 року. Даний факт в засіданні було підтверджено в інтересах позивача [PERSON] представником [PERSON] Відповідно до ч. 1 статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою\~статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. В постанові від 30.01.2019 р. Великої палати Верховного Суду, останнім вказано на розмежування правової природи понять «заробітна плата» та «середній заробіток», а отже, з врахуванням наведеного, суд вважає, що кошти, присуджені як середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачу не є заробітною платою, а, тому при індексації присуджених за рішеннями судів (наведених вище), грошових коштів, як середнього заробітку за час вимушеного прогулу, норми ст. 33, 34 Закону України «Про оплату праці», не застосовуються. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.08.2015 р. та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 13.04.2016р., середній заробіток за час вимушеного прогулу було стягнуто з місцевого бюджету Чернівецької міської ради на користь [PERSON], а не з КМУ «Міський пологовий будинок №1», який був залучений до участі у справі, як третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідальність за прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати присудженого [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинна нести Чернівецька міська рада, із якої стягнуто було середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі рішень суду, а не КМУ «Міський пологовий будинок №1». У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша\~статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в\~статті 117 КЗпП України\~відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Представнику позивача в засіданні було розяснено, що позов предявлено до неналежного відповідача. Отже, виходячи з наведеного вище, суд вважає, що позов предявлено до неналежного відповідача, підстави подання позову, з огляду на правову природу спірних правовідносин визначені позивачем помилково, позивач не змінював предмет та підставу позову, не подавав клопотання про залучення (чи заміну) належного відповідача; позовні вимоги позивачем і в його інтересах представником, адвокатом [PERSON] в засіданні підтримано було в повному обсязі. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Передбачено п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. З огляду на те, що позов предявлено до неналежного відповідача, підстави подання позову з огляду на правову природу спірних правовідносин визначені позивачем помилково, позивач не змінював предмет та підставу позову, не подавав клопотання про залучення належного відповідача підстав для задоволення позовних вимог немає. Натомість позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом до належного відповідача та вимагати за період прострочення виконання рішення суду на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні витрати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed