Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 18 вересня 2004 року; визначити місце проживання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], разом з відповідачем [PERSON], а неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], разом з ним. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18 вересня 2004 року зареєстрував з відповідачем шлюб, в якому мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Зазначає, що подружнє життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. З січня 2014 року вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Подальше збереження формально існуючого шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить їхнім інтересам та інтересам їх дітей. За взаємною згодою, зважаючи на прихильність дітей до батьків, їх син [PERSON], [INFO], залишився проживати разом з матір'ю в квартирі [ADDRESS], а син [PERSON], [INFO], разом з ним за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи наведене, просить позов задоволити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позов визнає в повному обсязі. Представник третьої особи Відділу у справах дітей Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні при вирішенні справи покладається на розсуд суду, оскільки між батьками немає спору щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та причини позову, повно та всебічно з'ясувавши фактичні взаємини сторін, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18 вересня 2004 року в Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №2323. В шлюбі у них народилися двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Сімейне життя між сторонами не склалось, між ними виникали постійні конфлікти, сварки, суперечки, які привели до розпаду сім'ї. З січня 2014 року вони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні відносини та проживають окремо. Судом встановлено, що сторони втратили один до одного почуття любові, поваги, довіри та взаєморозуміння, без яких повноцінна сім'я існувати не може, і відновлення сімейних стосунків неможливе; переконані, що не будуть вживати заходів для збереження формально існуючого шлюбу. Наведені обставини приводять суд до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечить їх інтересам та інтересам дітей, сім'я розпалась остаточно та шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з часу окремого проживання сторін, їх неповнолітній син - [PERSON], [INFO], залишився проживати за місцем проживанням матері, за адресою: [ADDRESS], а неповнолітній син [PERSON], [INFO], залишився проживати разом з батьком - [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи вище викладене, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, з огляду на те, що відповідач не заперечує щодо запропонованого відповідачем визначення місця проживання неповнолітніх дітей, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 243,60грн. судового збору. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 161 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved