Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 11.08.2001 по 14.03.2002 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі . Проте сім»я розпалася, і вони у відділі РАГС Олевського району розірвали шлюбні відносини.Через 1 місяць після розірвання шлюбу вона народила дитину : сина [PERSON] [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження було вказано відповідача. З моменту народження дитини й дотепер відповідач не спілкується з своєю неповнолітньою дитиною, її вихованням не займається, не цікавиться життям сина, його потребами, матеріальної та будь-якої іншої допомоги на утримання малолітньої дитини не надає, хоча відповідно до рішення Олевського районного суду від 21.07.2003 року повинен сплачувати аліменти на утримання дитини, також відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток сина.Відповідач жодного разу за останні 10 років не поцікавився про справи сина в школі та дома. За період навчання дитини відповідач в школі не з'являвся, не відвідував батьківські збори та шкільні заходи, вже більше 7-ми років не сплачує аліменти. Тому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини: сина [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з»явився. про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень проти позову не надав. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не з»явилась, про день слухання справи повідомлялась, до суду надіслали заяву про слухання справи у свою відсутність, позов підтримують. Суд, вислухавши представника позивача, вислухавши думку прокурора, вивчивши матеріали справи, позов знаходить таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав: Судом встановлено, що з 11.08.2001 по 14.03.2002 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.Відділом РАГС Олевського району шлюб сторін було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 14.03.2002. Через 1 місяць після розірвання шлюбу позивачка народила дитину : сина [PERSON] [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження було вказано відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження динити. З моменту народження дитини й дотепер відповідач не спілкується з своєю неповнолітньою дитиною, її вихованням не займається, не цікавиться життям сина. Відповідно до рішення Олевського районного суду від 21.07.2003 відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини.. Згідно довідки Олевської ЗОШ №3 від 08.11.2013 №161 [PERSON] [INFO] навчається в 6-му класі Олевської загальноосвітньої школи №3. За період навчання батько дитини [PERSON] в школі не з'являвся , не відвідував батьківські збори та шкільні заходи (концерти, суботники, ремонти школи), успіхами дитини в навчанні та в житті школи не цікавився жодного разу. Відповідач більше 7-ми років не сплачує аліменти на утримання дитини що підтверджується довідкою Відділу ДВС Олевського РУЮ від 14.10.2013. Орган опіки та піклування Олевської міської ради, що дійшов висновку щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON] так як останній на протязі 5-ти останніх років дитиною не цікавиться, матеріально її не підтримує, аліментів не сплачує , вихованням не замається, що свідчить про ухиляння батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно висновку Органу опіки та піклування Олевської міської ради від 25.10.2013, вважає за можливе позбавити батьківських прав батька [PERSON], відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Всупереч вимогам ст.150 Сімейного Кодексу України відповідач не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. За таких, обставин суд знаходить вимоги, позивача, такими, що підлягають задоволенню та знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст..ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved