Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яку в подальшому уточнив та в обґрунтування якої зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , у зазначеному будинку окрім нього\~ зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , відповідач по справі, яка за вказаною адресою не проживає з 2011 року.\~ Рішенням Криворізького районного суду від 04.06.2019 року\~ шлюб між ним та відповідачем розірваний. Відповідач з 2011 року не проживає за місцем реєстрації, в добровільному порядку не бажає знятися з обліку за місцем реєстрації, участі у сплаті житлово-комунальних послуг відповідач не приймає, житлом не користується, не слідкує за станом помешкання. Зазначає, що реєстрація відповідача у належному йому житловому приміщенні обмежує його права як власника та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що створює йому відповідні незручності та з огляду на діючі тарифи є для нього непомірними.\~ Тому, просить суд усунути йому перешкоди у користуванні житловим будинком, шляхом визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме:\~ будинком [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування позовних вимог\~ посилалася на те, що 21 січня 1983 року між нею та [PERSON] укладено шлюб. Фактично шлюбні відносини між ними припинилися з 2013 року. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року шлюб між ними\~ розірвано. Під час шлюбу ними придбане майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме житловий будинок [ADDRESS] , на який\~ 14 грудня 1988 року на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності. Вважає, що житловий будинок є їх спільною сумісною власністю, однак згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто, тому просить суд визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та поділити між нею та відповідачем [PERSON] спірний житловий будинок, визнавши, за кожним, право власності\~ на 1/2 частину зазначеного житлового будинку. Позивач по первісному позову та відповідач по зустрічному позову [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволені. Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечували, посилаючись на те, що твердження відповідача по первісному позову та позивача по зустрічному позову [PERSON] стосовно придбання спірного житлового будинку в період шлюбу не відповідає дійсності, оскільки даний житловий будинок був побудований до укладання шлюбу між сторонами, тобто до 1980 року, оскільки реєстрація [PERSON] у вказаному житловому будинку зазначена 27.11.1980 року, що підтверджує те, що будинок був побудований до 1980 року, тобто до моменту здійснення реєстрації адреси його проживання за особисті кошти. Право власності на житловий будинок [PERSON] зареєстрував лише 14.12.1988 року, оскільки, до 1992 року державна реєстрація права власності не проводилася в селах/селищах, районах області. Також, зазначає, що\~ рішенням виконавчого комітету Новопільської сільської ради депутатів працюючих Криворізького району Дніпропетровської області №44\~ «Про відвід під індивідуальне будівництво земельної ділянки» від 20.04.1977 року [PERSON] надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці площею 0,07 га. та зобов`язано отримати до 15.05.1977 року від райархітектури всю технічну документацію на право забудови будинку на вищезазначеній земельній ділянці, що також вважає підтвердженням того, що\~ [PERSON] побудував спірний будинок за особисті коши, у зв`язку чин він є його особистою приватною власністю, а не предметом спільної сумісної власності подружжя\~ та не може бути поділено між ним та [PERSON] ,\~ про що надали\~ відзив на зустрічну позовну заяву (а.с. 67-68). Також, в судовому засіданні зазначали, що спірний житловий будинок був побудований [PERSON] з його першою дружиною [PERSON] ,\~ з якою уклав шлюб у 1969 році, який у 1979 році був розірваний. У задоволені зустрічної позовної заяви просили відмовити. Відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному позову [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні\~ первісні позовні вимоги не визнали, у їх задоволені просили відмовити. Зустрічну позовну заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.\~\~ Суд, вислухавши сторони, їх представників, давши оцінку доказам, наданим позивачами по первісному та зустрічному позовам в обґрунтування своїх вимог, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 21.01.1983 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 04.06.2019\~ рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області\~ розірваний (а.с. 7-8). Рішенням виконавчого комітету Новопільської сільської ради депутатів Криворізького району Дніпропетровської області від 20.04.1977 №44\~ «Про відвід під індивідуальне будівництво земельної ділянки» року [PERSON] надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці площею 0,07 га та зобов`язано отримати до 15.05.1977 року від райархітектури всю технічну документацію на право забудови будинку на вищезазначеній земельній ділянці (а.с. 76). В період шлюбу між сторонами 14 грудня 1988 року Новопільською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, на підставі рішення виконкому Криворізької районної ради народних депутатів\~ від 27.11.1987 року\~ № 309,\~ [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрованого Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 8 стр. № 191 № запису 2255 (а.с. 5).\~ З довідки Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області №\~ 1546/7/0229 від 24.09.2019 року вбачається, що\~ в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] сторони по справі (а.с. 9). З акту від 12.08.2019 року складеного депутатом Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області та мешканцями [ADDRESS] , видно, що в будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , але за вказаною адресою не проживає з 2011 року(а.с. 6). Позивач [PERSON] стверджував у судовому засіданні, що спірний житловий будинок\~ є його приватною власністю та збудований ним за власні кошти до 1980 року разом з першою дружиною [PERSON] , з якою шлюб розірвано у 1979 році. [PERSON] , допитана в судовому засіданні в якості свідка,\~ пояснила, що дійсно вони разом під час перебування у шлюбі будували будинок, але на час розірвання шлюбу він добудований не був, питання щодо поділу спірного будинку між ними не виникало. Твердження [PERSON] , що на час укладення шлюбу [INFO] з [PERSON] спірний житловий будинок був вже збудований та вони в ньому проживали, спростовуються поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , які кожен окремо, пояснили, що вони є сусідами сторін\~ та на час їх приїзду в с. Новомайське у 1982 року, [PERSON] та [PERSON] проживали у літній кухні, оскільки спірний будинок ще разом будували, добудували його та почали в ньому жити вже після народження доньки у 1984 році, про що також зазначала в судовому засіданні [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Оскільки, [PERSON] видано свідоцтво на право власності на житловий будинок [ADDRESS] 14 грудня 1988 року та зареєстроване Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 8 стр. № 191 № запису 2255 (а.с. 5), тому право власності на спірний житловий будинок набуте ним 14 грудня 1988 року, тобто під час перебування з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі.\~ Відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС України визначається, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, та відповідно до ст. 60, 71 Сімейного Кодексу України підлягає поділу. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, в силу ч.1 ст. 22 КпШС України вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю сторін по справі, оскільки був придбаний ними в період шлюбу.\~ Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що\~ здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, як це встановлює ст. 65 СК України. Отже виходячи з положень ст. 60, 61, 65 Сімейного кодексу, спірне майно зазначене вище є спільною сумісною власністю подружжя. Частки сторін в спільній сумісній власності подружжя є рівними, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, якщо інше не було визначено домовленістю між ними.\~\~ Частинами 2,3 ст. 70 СК України передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засади рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка можу бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.\~\~\~ Таких обставин, що мають істотне значення в даній справі судом не встановлено.\~ Отже, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] є їх спільною власністю, яка підлягає поділу та за кожним із них слід визнати право власності\~ на 1/2 частину вказаного житлового будинку. У відповідності зі ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений\~ цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки, [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , її право власності є непорушним, тому вона не може бути визнана такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком, у зв`язку з чим первісний позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: approved