Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя до [PERSON], в обґрунтування якого вказав, що 23 січня 2010 року між ним та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 12.03.2015 року шлюб між ними було розірвано. Під час перебування у шлюбі вони мали спільний бюджет. 31 травня 2012 року за спільні кошти ними придбано двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою : [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.05.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області, 07.06.2012 р. КП «Бюро технічної інвентаризації» Димитровської міської ради прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ним. Вартість квартири при укладенні договору купівлі-продажу складає 50012 грн. На теперішній час вартість вказаної квартири складає 110251 грн. Між ним і відповідачем не досягнуто угоди про добровільний поділ майна, яке є спільною власністю. Просить суд поділити їхнє спільне майно в рівних ідеальних частках, визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], а іншу 1/2 частку вказаної квартири визнати право власності за відповідачем. Крім того, стягнути з відповідача на його користь судовий збір в сумі 1102,51 грн. та витрати повязані з проведенням експертизи в розмірі 500 грн. Позивач [PERSON] до суду не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглядати справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, суду надала заяву з клопотанням розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі, судові витрати просила стягнути порівну. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не зявилися до суду. Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільно-процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення рішення. Згідно з частиною першою статті 61 Цивільно-процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 2 червня 1987 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 19 (а.с. 8). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 12.03.2015 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 9). 31 травня 2012 року [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], який був посвідчений приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] (а.с. 10). Згідно з довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» Димитровської міської ради від 07.06.2012 року, по реєстраційним даним БТІ квартира № 7 будинку № 19 по м-ну «Світлий» в м. Димитров належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 31.05.2012 року приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 1625 (а.с.12). Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, ринкова вартість спірної квартири станом на 03.09.2015 р. складає 110 251 грн. (а.с. 17-22). Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 13.10.2015р. квартира, розташована за адресою : [ADDRESS] на праві приватної власності смоленському [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], реєстр. № 1625 . (а.с. 39). Дослідивши матеріали справи, доводи сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільно-процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення рішення. Суд вважає, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя оскільки куплена у період шлюбу. У звязку з цим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і за кожним з сторін має бути визнано право власності на 1/2 частку вказаної квартири. На підставі ст.ст.60, 61, 70 СК України,

Outcome: approved