Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області, в якому просить визнати самочинним будівництво та таким, що порушує його права, перебудову [PERSON] житлового будинку та житлової прибудови, будівництво комина до житлової прибудови та сараїв під літерами «Б», «Е» та «Д» в [ADDRESS], просить зобов'язати правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві приватної власності частиною житлового будинку, шляхом знесення за рахунок відповідача самочинно збудованих комина до житлової прибудови, сараїв під літерами «Б», «Е» та «Д» та відновити розміри житлового будинку і житлової прибудови, які існували станом на 08 липня 1974 року. Під час розгляду справи в судовому засіданні було замінено відповідача [PERSON] в зв'язку з його смертю на правонаступника [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті чоловіка. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві, крім того, пояснили, що [PERSON], без відповідного дозволу та проектів, самочинно здійснив перебудову належного йому житлового будинку та житлової прибудови і самочинно, з порушенням будівельних норм та правил експлуатації будинку на відстані менше 1 метра від межі та 15 метрів між житловим будинком та господарськими будівлями і спорудами, здійснив будівництво комина до житлової прибудови та зблокованих між собою сараїв під літерами «Б», «Е» та «Д», чим порушив законні права [PERSON] на користування належним йому на праві приватної власності житловим будинком, оскільки така перебудова порушує права позивача, а саме відбувається збігання стічних вод з даху будинку в його двір та під фундамент, в зв'язку з чим в будинку стоїть сирість, крім того, вказують про те, що будівництво комина [PERSON] було здійснене на земельній ділянці позивача, перебудова хліва здійснювалася з порушенням допустимих норм будівництва, а тому просять позов задовольнити в повному обсязі. При вирішенні справи просять врахувати висновок будівельно-технічної експертизи. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та пояснили, що, позов є безпідставним, оскільки [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 09 липня 1974 року на праві приватної власності належало 63,82% житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS], а позивачу [PERSON] належить 36,18% частини вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. Спірні сараї, про які вказує позивач під літерами «Е» та «Д» були придбані разом з частиною будинку в 1974 році, і вони відображені в матеріалах інвентарної справи, що стосується сараю під літерою «Б», то даний сарай був побудований до 1980 року, що підтверджується даними інвентарної справи. Крім того, зазначили, що комин будувався на законних підстав, згідно розробленого проекту газифікації, з дозволу міської влади. Вказують про наявність акту дослідження ДБК, за даними якого вказані позивачем [PERSON] споруди не є самочинними, оскільки побудовані до 1980 року. Крім того, [PERSON] та її представник [PERSON] зазначили, що позов є безпідставним, будівельно-технічна експертиза була проведена без врахування того, що межі земельної ділянки між сторонами не визначено, крім того, вказують на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду. В судовому засіданні, під час судового розгляду справи, представник відповідача - виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області [PERSON] заперечувала щодо задоволення позовних вимог позивача, вказуючи про безпідставність позову, оскільки межі земельної ділянки між сторонами не визначалися, державні акти на земельні ділянки не видавалися, що ставить під сумнів висновок експертизи. Крім того, вказує про те, що не встановлено порушення прав позивача, не зрозуміло з позовних вимог, які права [PERSON] порушено. З позовних вимог не зрозуміло які дії має вчинити виконавчий комітет у даному спорі між сторонами. Представник відповідача [PERSON] вказує про те, що відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, здійснені перебудови та добудови [PERSON] не є самочинним будівництвом, в зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що сторонам на праві власності належить нероздільне (будинок як одна ціла архітектурна споруда у якій розміщено володіння сторін в різних частках) будинковолодіння в [ADDRESS]. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину від 18 липня 1974 року, посвідченого нотаріусом державної нотаріальної контори в місті Славута та зареєстрованому в реєстрі під № 2614 позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 36,18 % жилого будинку з прибудовою «А-1» та дерев'яного сараю «Б». Право власності зареєстроване в БТІ 31 липня 1974 року за № 1/67. Друга половина будинку, а саме 63,82 % одноповерхового будинку з надвірними будівлями до цієї частки будинку на підставі договору купівлі-продажу від 09 липня 1974 року, посвідченого нотаріусом державної нотаріальної контори в місті Славута та зареєстрованому в реєстрі під № 2447, належала на праві приватної власності відповідачу [PERSON] Право власності зареєстроване в БТІ 15 липня 1974 року за № 1/67. Відповідно до даних технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS], виготовленого 28 лютого 1980 року, станом на 28 січня 1980 року, будинковолодіння складалося з будинку з прибудовами «А», сараїв «Б», «В-Г», «Д», «Е», «Ж», «З», «І». Наявність вказаних споруд станом на 22 серпня 2013 року підтверджується даними плану будинковолодіння, розташованого в [ADDRESS] Хмельницької області, наявного в матеріалах інвентарної справи № 734, виготовленого КП «Славутське БТІ». Рішенням міськвиконкому № 329 від 27 липня 1977 року [PERSON] було надано дозвіл на перебудову частини житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідно до змін, внесених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 404 від 09.08.2012 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2012 року, до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 127 від 24.05.2001 року, не належать до самочинного будівництва: для будинків садибного типу, дачних та садових будинків; збільшення або зменшення житлової або допоміжної площі за рахунок демонтування або влаштування перегородок (без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок); індивідуальні (садибні) житлові будинки , господарські (присадибні ) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Таким чином, на сьогоднішній день виконана перебудова [PERSON] житлового будинку та житлової прибудови, сараїв під літерами «Б», «Е» та «Д» в [ADDRESS], не є самочинним будівництвом. Даний факт у судовому засіданні підтверджений показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які наполягали у суді, що будівництво здійснене [PERSON] не є самочинним. Зокрема, свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, що ним здійснювався огляд будинковолодіння по [ADDRESS] щодо порушення будівельних норм, проте, в зв'язку з тим, що будинок є нероздільною спорудою на двох власників і межі земельних ділянок між сторонами не визначені, підстав для висновків про самовільне будівництво немає. На чому ґрунтуються висновки позивача про порушення його прав зрозуміти неможливо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що постанова ДБН про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за самочинне будівництво була скасована в судовому порядку, оскільки при її винесенні не було враховано зміни до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, на підставі чого було видано акт перевірки дотримання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності від 24 жовтня 2012 року, відповідно до якого було встановлено, що будівництво прибудови до житлового будинку та господарських будівель було виконане до 1980 року, в зв'язку з чим дане будівництво не є самочинним. Вказує про те, що межі земельної ділянки між сторонами не визначено, в зв'язку з чим неможливо визначити чи здійснене будівництво на чужій земельній ділянці і чиї права порушені. Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, надвірні будівлі «Б», «Д», «Г», «г», «Ж», «Е» та «И» не є самочинним будівництвом, оскільки побудовані до 05 серпня 1992 року, як і не є самовільно побудованим будинок по [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 766 від 20 листопада 2013 року, яка видавалася на запит державної нотаріальної контори для оформлення спадкової справи після смерті [PERSON] Вимоги позивача про визнання самочинним будівництва комина не підлягають задоволенню, оскільки його спорудження здійснювалося на підставі робочого проекту газифікації житлового будинку № 40І/2002 з дозволу виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області № 633. Виходячи із наведеного, суд знаходить обґрунтованим висновок про безпідставність вимог [PERSON] Відповідно до ст.ст. 90, 91 ЗК Української РСР (в редакції від 08 липня 1970 року), [PERSON] та [PERSON] набули права спільного користування земельною ділянкою, закріпленою за домоволодінням, після переходу до них права власності на відповідну частину домоволодіння. На підставі пункту 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» та пункту 6 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України сторони зберегли за собою право користування земельною ділянкою. На протязі тривалого часу сторони мали змогу вирішити питання про визначення порядку користування земельною ділянкою. Між тим, судом встановлено, що на даний час сторони не визначили порядок користування земельною ділянкою залежно від розміру часток у спільній власності на будинок. Фактично, земельна ділянка їм не передавалася у власність, межі земельних ділянок не визначені, а тому, суд позбавлений можливості визначити порушення будівельних норм та правил при здійсненні прибудови та перебудови будинковолодіння по [ADDRESS], виходячи саме з позицій сторін, їх доводів та заперечень. Такі висновки суду ґрунтуються на положеннях ст. 60 ЦПК України. Сторони у процесі зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази мають подаватися сторонами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Висновок експертизи, без судового дослідження по суті, при вирішенні спору не має наперед установленої сили. Посилання позивача та його представника на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 3 від 15 березня 2012 року суд не приймає до уваги, оскільки при складанні висновку експерт виходив з того, що між сторонами встановлений порядок користування земельною ділянкою із визначенням спільної межі, що не відповідає дійсності. Крім того, поза увагою експертом залишено той факт, що спірна будівля є одним цілим складної конфігурації, прибудови і добудови до якої споруджені до 5 серпня 1992 року, що свідчить про те, що така споруда не може визнаватися самочинним будівництвом. Судом неодноразово зверталася увага сторін на можливість та доцільність призначення та проведення повторної чи додаткової судової будівельно-технічної експертизи. Суд зобов'язаний сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, судом акцентувалася увага та неодноразово роз'яснювалися права та обов'язки сторін про можливість здійснення своїх прав, відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України, в частині проведення додаткової або повторної експертизи для з'ясування дійсних обставин справи, враховуючи зміни до законодавства, що мали місце. Проте сторони визнали допустимим розгляд справи на підставі наявних матеріалів та доказів, з чим суд не мав підстав не погоджуватися. Щодо поданої заяви відповідачкою [PERSON] щодо застосування строку позовної давності, суд встановив наступне. Відповідно до пункту 7 Інформаційного листа № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», суди, інколи відмовляючи в задоволенні позову по суті, додатково підставою для відмови в задоволенні позову зазначають сплив строку позовної давності, що є неправильним. Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Враховуючи викладені рекомендації, підстав для застосування строків позовної давності немає. Вирішуючи спір, суд максимально надав можливість сторонам збирати та подавати докази. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1987 року № 475/97-ВР, кожен має право на судовий розгляд його справи упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу на відповідні державні судові ограни. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та з метою забезпечення права на вирішення спору сторін впродовж розумного строку, суд визнав обґрунтованим припинення збирання доказів у справі та завершення її розгляду з винесенням рішення по суті. При чому, судом надано усі можливості сторонам для збирання та подавання доказів на підтримання чи заперечення обставин, на які сторони посилалися у процесі. Судом також враховано той факт, що сторони тривалий час проживають у спільній споруді та користуються спільною земельною ділянкою. Виникнення спору з часу - 4 травня 2011 року, з врахуванням часу до постановлення рішення судом, давало усі можливості сторонам вирішити питання про розмежування спільної земельної ділянки відповідно до вимог закону. Фактично сторони не розпорядилися своїм правом на час завершення розгляду справи у суді. Разом з тим, сам спір щодо розмежування спільної земельної ділянки не ставить у залежність вирішення питання про самовільне будівництво.

Outcome: dismissed