Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обгрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрована його колишня дружина - [PERSON] , [INFO] , яка фактично з 2007 року за місцем реєстрації не проживає. У добровільному порядку відповідачка не знялася з реєстраційного обліку, що змушує позивача звернутися до суду. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, будинком [ADDRESS] та встановити порядок виконання рішення суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяви про проведення судового засідання у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Стеблиною С.В. 24.10.2006, за реєстровим № 2-2256 ( а.с. 10, 11). 15.11.2016 рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 26). Відповідно до довідки Ліплявської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області № 02-33/1892 від 01.08.2019 ( а. с. 22), вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З 2007 року відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] , не проживає, що підтверджується Актом фактичного проживання осіб ( а.с. 13). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у ньому. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником, або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає за необхідне застосувати вимоги ст. 267 ЦПК України та встановити порядок виконання цього рішення суду, зокрема, вказавши що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved