Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми. Зазначав, що 30.07.2012 уклав з відповідачем договір позики, що був оформлений у вигляді розписки, відповідно до якого передав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 72450 грн. на строк до 01.09.2012 р. У порушення умов договору відповідач у визначений строк позику не повернув. Відповідно до заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 12.03.2015 р. його позов до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено , стягнуто 72450 грн. суми боргу , 14417 грн. 55 коп. інфляційних за період з 01.09.2012 р. по 31.10.2014 р.,4829 грн. 34 коп. - 3% річних за період з 01.09.2012 р. по 20.11.2014 р.. Посилаючись на те, що свої зобов»язання за договором позики відповідач так і не виконав, просив стягнути з останнього на його користь інфляційні за період з 01.11.2014 р. по 21.07.2015 р. у розмірі 33544 грн. 35 коп., 3% річні за період з 21.11.2014 р. по 21.07.2015 р. у розмірі 1447 грн. 02 коп., а також проценти за період з 01.09.2012 р. по 21.07.2015 р. у розмірі 24659 грн. 82 коп. відповідно до ст.ст. 536, 1048 ЦК України, а також просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 4872 грн. 80 коп.. Позивач просив позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з'явився, його повноважений представник Лев Р.В. на підставі довіреності, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач заперечень не надав, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних даних і доказів та ухвалити заочне рішення, оскільки, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Суд установив, що 30.07.2012 р. сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 72450 грн. на строк до 01.09.2012 р., що підтверджується розпискою (а. с. 7). Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12.03.2015 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 92613 грн. 86 коп., з яких : 72450 грн. - сума боргу, 14417 грн. 55 коп. - інфляційні за період з 01.09.2012 р. по 31.10.2014 р., 4829 грн. 34 коп. - 3% річних за період з 01.09.2012 р. по 20.11.2014 р. (а.с.10). Рішенням апеляційного суду м. Києва від 01.09.2015 р. заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 12.03.2015 р. змінено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму у розмірі 92534 грн. 66 коп., з яких: 724450 грн. - сума боргу, 14345 грн. 10 коп. - інфляційні за період з 02.09.2012 р. по 31.10.2014 р., 4823 грн. 38 коп. -3% річних за період з 02.09.2012 р. по 20.11.2014 р. (а.с. 35, 36). 30.09.2015 р. у зазначеній справі відкрито виконавче провадження ( а.с.37). Зобов»язання за договором позики відповідачем до цього часу не виконано. Позивачем нараховані за період з 01.11.2014 р. по 21.07.2015 р. інфляційні у розмірі 33544 грн. 35 коп., за період з 21.11.2014 р. по 21.07.2015 р. 3% річних у розмірі 1447 грн. 02 коп., за період з 01.02.2012 р. по 21.07.2015 р. проценти відповідно до ст.ст. 576, 1048 ЦК України у розмірі 24659 грн.82 коп.. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України. Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Оскільки відповідачем не виконані грошові зобов'язання за договором позики, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На обґрунтування вимог про стягнення витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги , укладений 03.03.2014 р. між адвокатом Левом Р.В. і [PERSON] (а.с. 16), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 17), акт здачі-приймання робіт від 08.07.2014 року (а.с. 18), квитанція про сплату суми витрат на правову допомогу у розмірі 4 872 грн. (а.с. 19). Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача і судових витрат у вигляді судового збору і витрат на правову допомогу. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 645 грн. 24 коп. На підставі наведеного, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 22, 525, 526, 530, 536, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved