Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту майна. Позивач просить суд зняти арешт з його майна, який був накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеною 16.08.2013 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві у виконавчому провадженні ВП 39341621 та зняти заборону на здійснення відчуження будь-якого майна яке належить йому, адреса [ADDRESS], яка була накладена згідно постанови про арешт майна оголошення заборони на його відчуження, винесеної 16.08.2013 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві у виконавчому провадженні ВП 39341621. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 13.05.2015 року державним виконавцем Микитчик І.В. у виконавчому провадженні ВП 39341621 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі заяви стягувача, але накладений відповідно до цього виконавчого провадження арешт на його майно не був знятий. Наявність арешту на його майно, за відсутності правових підстав для цього порушує право його приватної власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. В судовому засіданні позивач позов підтримує, просить провести розгляд справи без його участі. В судове засідання представник відповідача не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи, направив до суду лист у якому просить справу розглядати без участі представника Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві та покладається при розгляді справи на думку суду. Суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що на виконання рішення господарського суду м. Києва від 18.01.2012 року, яке було залишено без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду № 65181 від 20.03.2012 року та набрало законної сили 20 березня 2012 року був виданий наказ про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь Комунального підприємства «Індустріальне» 12758 грн. 47 коп. та пені в розмірі 10632 грн. 06 коп. Виконавчий документ виданий господарським судом м. Києва був звернений до виконання та 16.08.2013 року було відкрите виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду(а.с.8). На виконання наказу виданого господарським судом м. Києва про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] грошових сум постановою від 16.08.2013 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві у виконавчому провадженні ВП 39341621 був накладений арешт на все його майно. Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції на майно боржника [PERSON] був накладений арешт та заборонено відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. 13.05.2015 року державним виконавцем Микитчик І.В. у виконавчому провадженні ВП 39341621 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі його заяви(а.с.10). Відповідно до змісту мотивувальної частини ухвали апеляційного суду м. Києва від 11.08.2016 року, означено право позивача на звернення до суду загальної юрисдикція за розв'занням питань зняття арешту з його майна. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку,встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу(установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Листом начальником Голосіївського ВДВС відмовлено позивачеві у знятті арешту(а.с.14). Права та обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку. За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Підставою для повернення виконавчого документу згідно з пунктом 2 ч.1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» є відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, а також закінчення виконавчого провадження. Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Повернення виконавчого документа стягувачу є аналогічним закінченню виконавчого провадження, оскільки будь-які дії державним виконавцем після цього не здійснюються та не можуть здійснюватися, а саме виконавче провадження, фактично, закінчується, тому вважаю, накладені арешти мають бути зняті, зокрема й беручи до уваги факт, що борг за виконавчим документом повністю погашений. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 50 Закона України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжитті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наступне: У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Виходячи з вищевикладеного, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. На підставі викладеного ст. ст. 16, 316, 317 , 319 , 321, 387, 391 ЦК України, ст. ст.32, 47, 50,52,60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88,169, 209, 212-215, 218 ЦПК України,суд,-

Outcome: approved