Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму грошових коштів у розмірі 1431,00 грн., та на повернення судового збору 551,20 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що вони з відповідачем [PERSON] 08 жовтня 2011 року придбали у власність в рівних долях квартиру, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Салтиківська (попередня назва Мануїльського)[ADDRESS]. Частки кожного у спільній частковій власності складали по ? частці. Вже після придбання квартири 07 серпня 2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. З лютого 2016 року шлюбні стосунки між ними припинилися, відповідач виїхала з квартири, а рішенням суду від 27.07.2016 шлюб було розірвано. Він також змушений був виїхати з квартири у березні 2016 року, оскільки відповідач вивезла з квартири необхідне для проживання майно. В наступному відповідач зверталася до суду з позовом про поділ спільної квартири, та спір було вирішено укладанням мирової угоди, затвердженої судом 21.11.2016, згідно з якою він сплатив відповідачу вартість її частки квартири, і набув квартиру у особисту власність, починаючи з дати набрання ухвалою законної сили, а саме з 29 листопада 2016 року. Відповідач, починаючи з лютого 2016 року, тобто з часу припинення шлюбних відносин і до моменту переходу права власності на житло до нього, не несла ніяких витрат по утриманню житла, комунальні платежі не сплачувала. Він особисто сплачував постачальникам комунальних послуг кошти за спожиті послуги, і по теперішній час самостійно сплачує комунальні платежі. Станом на 01 грудня 2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 2862,01 грн., яка складається з наступного: послуги водопостачання 860,16 грн, послуги з опалення 1033,05 грн., на утримання будинку та прибудинкової території 363,81 грн., послуги з газопостачання 398,53 грн., за обслуговування теплолічильника 130,00 грн., за вивіз відходів 76,46 грн. Всю суму він сплатив самостійно 15 грудня 2016 року. Вважає, що в той час, коли вони з відповідачем були співвласниками квартири, вони мали спільні зобовязання по її утриманню, тому відповідач має сплатити йому половину коштів, витрачених на утримання житла. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та її представник позов визнали частково, погодилися на повернення позивачу витрат по сплаті комунальних платежів тільки за лютий 2016 року, які були нараховані у березні 2016 року. Крім того, відповідач надала письмові заперечення, в яких зазначила, що у квартирі [ADDRESS] вона проживала з дня її придбання до 01 березня 2016 року. Припинила проживати з квартирі з причини фактичної заборони позивача користуватися квартирою, оскільки позивач погрожував застосувати до неї фізичне насильство, а вже у квітні 2016 зясувалося, що позивач змінив замок на вхідної двері квартири, а ключі їй не надати відмовився. Зазначила, що вона не могла користуватися квартирою, отже не користувалася й послугами на її утримання, не з своєї вини, а також підкреслила, що позивач оплату частини комунальних платежів за Відповідача здійснив на власний розсуд, не повідомляючи про це Відповідача та не отримуючи її згоду на здійснення даної оплати, тобто він самовільно втрутився у правовідносини відповідача з підприємствами, що надають житлово-комунальні послуги. Крім того, позивач та її представник вважають, що сторони мали сплачувати комунальні платежі відповідно до своїх часток квартири, яка належала їм на праві спільної часткової власності. А твердження позивача про солідарну відповідальність за утримання спільного майна, є хибним, оскільки квартира належала сторонам на праві спільної часткової власності (по ? частці кожному), отже кожен мав відповідати перед постачальниками послуг відповідно до своєї частки у праві власності, тобто сплачувати комунальні платежі по 50 % кожен окремо. Вважає, що позивач мав обовязок сплачувати свої частку комунальних платежів, а спір щодо несплати відповідачем її частки витрат, мав вирішуватись між постачальниками послуг та [PERSON] Тобто відсутні підстави для стягнення з відповідача половини коштів, сплачених позивачем за період з квітня 2016 по листопад 2016 року, а стосовно повернення позивачу коштів за комунальні послуги, нараховані у березні 2016 року за лютий вони не заперечують. Вислухавши сторони, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] (Мануїльського) в м. Кривому Розі була придбана сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу квартири від 08.10.2011 в рівних частках. Кожному з них належало по 1/2 частки квартири /а.с.6,7,8/. З 07.08.2014 сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі /а.с.10/, який розірвано рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 27.07.2016, яке набрало законної сили 07.08.2016 /а.с.11/. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 21.11.2016, яка набрала законної сили 29.11.2016, затверджено мирову угоду між сторонами у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя та усунення перешкод у користуванні власністю /а.с 13-14/, після виконання якої позивач став єдиним власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно з Витягом право власності за позивачем зареєстровано в Державному реєстрі 01.12.2016 за номером 17815201 /а.с.60/. Відповідно до довідки № 43, виданої 09.12.2016 Криворізькою об'єднаною міською довідково-інформаційною службою «Нова Ком», за адресою: [ADDRESS], станом на 01.12.2016 виникла заборгованість у розмірі 2862,01 грн., яка складається з наступного: послуги з водопостачання та відведення 860,16 грн, послуги з опалення 1033,05 грн., за утримання будинку та прибудинкової території 363,81 грн., послуги з газопостачання 398,53 грн., за обслуговування теплолічильника 130,00 грн., за вивіз відходів 76,46 грн /а.с.15/. Наданою суду копією квитанції про оплату підтверджується, що позивач 19.12.2016 сплатив суму 2862,01 грн. /а.с.16/. Згідно з актом № 4-217 від 19.12.2016 позивач [PERSON] з 01.03.2016 по теперішній час проживає за адресою: [INFO] /а.с.12/. Пунктом 5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до обов'язків споживача входить оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що виплавають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що виплавають із зазначеного договору. Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (теплоенергія) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату за комунальні послуги. Пунктом 18 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Так, відповідачем на обґрунтування своєї правової позиції не було надано суду жодних доказів на підтвердження факту оплати нею спожитих житлово - комунальних послуг або доказів на спростування заявленого позивачем розміру оплати цих послуг. Суд критично ставиться до заперечень відповідача та її представника стосовно того, що відповідач з 01 березня 2016 року не мешкала у спірному житлі, у в звязку з чим не повинна сплачувати комунальні послуги за період, починаючи з 01.03.2016, оскільки в зазначений період вона була власником ? часки квартири, отже мала нести відповідальність за її утримання згідно до вимог чинного законодавства. Згідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними з спільним майном. Як встановлено вище, відповідач в період з лютого 2016 по грудень 2016 року була співвласником спірного житлового приміщення, тому в цей період на неї законом покладений обовязок брати участь у витратах по утриманню спільного з позивачем майна. З урахуванням того, що позивачу квартира належить на праві приватної власності тільки з 01.12.2016, до цієї дати обидва співвласника повинні нести витрати з оплати комунальних послуг. Враховуючи, що предмет зобовязання у даному випадку є неподільним, оскільки згідно з наданою позивачем довідкою за адресою: [ADDRESS], нарахування комунальних послуг здійснюється на один особовий рахунок на кожну послугу, і відповідач не виявила бажання відокремити особові рахунки відповідно до своєї частки, у відповідності до ст.541 ЦК України, у сторін виникає солідарний обовязок за зобов'язаннями, пов'язаними з утриманням спільного майна в період 01.02.2016 по 01.12.2016. Таким чином встановлено, що позивач та відповідач в зазначений період зобовязані сплачувати витрати за комунальні послуги по обслуговуванню даної квартири у рівних частинах. Проте, факт сплати витрат за житлово-комунальні послуги в період з 01.03.2016 по 01.12.2016 лише позивачем, знайшов підтвердження в судовому засіданні, тому суд приходить до висновку щодо доведеності та обґрунтованості вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відповідної частини вказаних витрат у розмірі 1431,00 грн. Так, 19.12.2016 позивачем були сплачені кошти за: послуги водопостачання 860,16 грн.; послуги з опалення 1033,05 грн.; на утримання будинку та прибудинкової території 363,81 грн.; послуги з газопостачання 398,53 грн.; за обслуговування теплолічильника 130,00 грн.; за вивіз відходів 76,46 грн., а всього 2862,01 грн. Загальна сума витрат, понесених позивачем на сплату житлово-комунальних послуг за період з березня 2016 року по грудень 2016 року становить 2862,01 грн. /а.с. 16/. При цьому суд не враховує витрати, понесені позивачем на сплату послуг з електроенергії, телефонного звязку та телекомунікаційних послуг, оскільки останні надаються і нараховуються за їх фактичне використання особами, які фактично проживають за адресою: [INFO]. Відповідно до ч.4 ст.543 ЦК України, виконання солідарного обовязку у повному обсязі одним із боржників припиняє обовязок решти солідарних боржників перед кредитором. Згідно ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Таким чином 1/2 частина витрат складає 1431,00 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, отже позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, зокрема по сплаті судового збору.

Outcome: approved