Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Хворостяна, 15, с. Хворостяне Новопсковського району Луганської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого 12.08.2016. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 12 серпня 2016 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за зазначеною адресою: вул. Хворостяна, 15, с. Хворостяне Новопсковського району Луганської області. За життя спадкодавцем було складено заповіт відповідно до якого, [PERSON], належний йому житловий будинок, який знаходиться в с. Хворостяне Новопсковського району Луганської області по вул. Хворостяна, 15, заповів позивачу - [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] померлого 12.08.2016 позивач прийняв своєчасно, та 24.10.2016 державним нотаріусом Новопсковської ДНК [PERSON] за заявою позивача було заведено спадкову справу за № 142/16. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.02.2018, державним нотаріусом Новопсковської ДНК [PERSON], позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №15 по вул. Хворостяна с. Хворостяне Новопсковського району Луганської області у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 11.05.2018 було відкрито провадження та розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.06.2018 було витребувано у державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори [PERSON] спадкову справу №142/16, заведену після смерті [PERSON], який помер 12.08.2016. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 02.07.2018 було витребувано з Новопсковського РБТІ інвентаризаційну справу на житловий будинок по вул. Хворостяна, 15, с. Хворостяне Новопсковського району Луганської області. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 02.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача до судового засідання не зявився, надала заяву, в якій просить судове засідання призначене на 10.09.2018 провести без його участі. Представник відповідача, Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника селищної ради, рішення просить прийняти на розсуд суду. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, з позовними вимогами згодні. Дослідивши наявні у справі письмові докази, спадкову та інвентаризаційну справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 12 серпня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕД №488596, виданим 16.08.2016 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області /а.с. 10/. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Хворостяна, 15, с. Хворостяне Новопсковського району Луганської області. З матеріалів справи вбачається, що позивач, [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії VІ-УР №1584476, виданим 21.09.1964 Осинівським сільським ЗАГСом /а.с. 12/. За життя спадкодавцем було складено заповіт, посвідчений 05.08.2008 секретарем Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 838, відповідно до якого [PERSON] житловий будинок з усіма господарськими спорудами та побутовими спорудами, який знаходиться в с. Хворостяне Новопсковського району Луганської області, по вул. Хворостяна, 15, заповів позивачу - [PERSON] /а.с. 11/. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №142/16, заведеної після смерті [PERSON], який помер 12 серпня 2016 року, позивач 14.09.2016 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] також прийняв [PERSON] та отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та земельну частку (пай), а саме свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданим 18.04.2018 державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №175, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданим 18.04.2018 державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №176. Спадщину також прийняв [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину не отримав. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 05.02.2018 державним нотаріусом Новопсковської ДНК [PERSON], позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №15 по вул.Хворостяна с. Хворостяне Новопсковського району Луганської області, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. В постанові також зазначено, що спадкоємець на обовязкову частку в спадковому майні як особа не вказана в заповіті [PERSON] від спадщини відмовилась /а.с. 15/. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за заповітом, але не може цього зробити, так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно житловий будинок № 15 по вул. Хворостяна с. Хворостяне Новопсковського району Луганської області. Судом встановлено, згідно звіту Новопсковського РБТІ про оцінку майна, рік побудови житлового будинку розташованого за адресою: вул.\~Хворостяна,\~15,\~с.Хворостяне\~Новопсковського району\~Луганської області 1958 рік, вартість складає 46290 грн. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005. Оскільки житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований у 1958 році, тобто до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок реєстрації зазначеного житлового будинку повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі Інструкція). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. 29.06.1998 набула чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом №121 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998. Отже, обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998. Як вбачається з матеріалів справи, спадковий житловий будинок збудований у 1958 році, тобто до набрання чинності Інструкцією. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Отже, у 1967 - 1991 роках питання набуття та реєстрації права власності регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 (далі Інструкція). Згідно п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1 (п. 7 Інструкції). Інструкція не передбачала обов'язкової реєстрації будинків у сільських населених пунктах. За змістом вищезазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, за приписами п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з'ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішенні про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з довідки Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області за вих. 340 від 02.04.2018, згідно запису в погосподарських книгах Осинівської сільської ради за 1960-2016 роки головою домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Хворостяна, 15, с. Хворостяне Новопсковського району Луганської області, був [PERSON]. Разом з ним на момент смерті проживала [PERSON], 1937 року /а.с. 22/. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеного законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Матеріалами справи підтверджується, що житловий будинок за адресою: вул. Хворостяна, 15, с. Хворостяне Новопсковського району Луганської області, належав [PERSON], померлому 12 серпня 2016 року, на праві приватної власності, оскільки це підтверджується записами в погосподарських книгах за 1960-2016 роки. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Отже, судом встановлено, що після смерті [PERSON], померлого 12 серпня 2016 року, спадкоємцем за заповітом є позивач [PERSON] В силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Судом встановлено, що позивач як спадкоємець за заповітом спадщину після [PERSON] прийняв, так як подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. На підставі вищевикладеного, перевіривши, що спірне нерухоме майно дійсно належало спадкодавцю [PERSON], суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про визнання за ним права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 12.08.2016.

Outcome: approved