Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до «АТ «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз», про визнання права на забезпечення та встановлення індивідуального газового лічильника, зобов`язання вчинити певні дії. Просить визнати за позивачем право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок відповідача; зобов`язати АТ «Харківгаз» здійснити встановлення в квартирі позивач, що розташована за адресою: [ADDRESS] , індивідуального газового лічильника взамін знятого на повірку та прийняти на облік. Свої вимоги позивач обґрунтував тими обставинами, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та відповідно побутовими споживачем природного газу. Для отримання цієї послуги на позивача оформлено особовий рахунок № [NUMBER] , у вказаній квартирі був встановлений індивідуальний лічильник газу - « GMS-ARSENAL», заводський номер 93508, типорозміром G-4. На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 між позивачем та АТ «Харківгаз» укладено Типовий договір постачання природного газу споживачам, відповідно до п.1.3 даного договору цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633,634,641,642 ЦК України на невизначений строк, фактом приєднання вважає - щомісячне споживання ним природного газу та здійснення щомісячної сплатити рахунків за спожитий природний газ. 22.10.2019 працівниками АТ «Харківгаз» були проведені роботи по повірки приладу обліку газу (газового лічильника), за результатами було складено відповідний акт про демонтаж побутового лічильника газу від 22.10.2019, замість знятого лічильника газу встановлено анатомічний лічильник газу у неробочому стані. Через кілька тижнів позивача повідомили листом за підписом майстра з метрології Зміївського ТП ПАТ «Харківгаз» [PERSON] що газовий лічильник позивача визнаний непридатним для подальшої експлуатації та ремонту, порекомендували самостійно придбати лічильник газу за власні кошти. На неодноразові звернення до відповідача з проханням встановити безкоштовно газовий лічильник з обмінного фонду, як це передбачено діючим законодавством, отримував відмову. 27.12.2019 позивачу був повернутий його газовий лічильник та запропоновано встановити газовий лічильник мембранного типу, але оскільки проектною документацією у позивача був встановлений лічильник роторного типу, то позивач наполягав на встановлення саме такого типу, на що отримав відповідь відповідача про заборону на встановлення лічильників газу роторного типу. 20.01.2020 позивач звернувся до виробника про надання роз`яснень з питань законності використання лічильника газу побутового роторного типу Арсенал G-4, отримав відповідь від 28.01.2020 про відповідність вимогам ДСТУ лічильників даного типу, про відсутність правових документів щодо їх заборони використання в Україні. На звернення позивача до начальника Зміївського відділення ПАТ «Харківгаз» від 17.03.2020 з проханням встановлення лічильника газу побутового роторного типу, який позивач придбає за власні кошти, відповіді не отримав, також жодної письмової відповіді на його неодноразові звернення до урядової гарячої лінії та безпосередньо до начальника Зміївського відділення позивачу надані не були. Вважає таку позицію АТ «Харківгаз» неправомірною, оскільки йому, як побутовому споживачеві відмовлено в забезпеченні та встановленні індивідуального газового лічильника за рахунок АТ «Харківгаз», або навіть за рахунок позивача, вважає, що забезпечити комерційний облік природного газу йому як споживачу зобов`язане газорозподільне підприємство - АТ «Харківгаз» у термін встановлений Кодексом Газорозподільних систем, затвердженому Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг № 2494 від 30 вересня 2015 року відповідно його глави 8 розділу Х. 14 липня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 03 серпня 2021 року. 03 серпня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. 03 серпня 2021 року підготовче судове засідання відкладено на 23 вересня 2021 року. 23 вересня 2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 19 жовтня 2021 року. 19 жовтня 2021 року відкладено розгляд справи на 09 листопада 2021 року у зв`язку з відсутністю електроенергії. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Зокрема, посилаючись на те, що 24.10.2008 в домоволодінні позивача прийнято в експлуатацію вузол обліку природного газу, що підтверджується актом приймання в експлуатацію робіт по встановленню побутового лічильника газу від 24.10.2008 року, згідно вищевказаного акту в експлуатацію було прийнято лічильник газу GMS «Arsenal» G-4 заводський № 93508. Таким чином з цього моменту розрахунки за спожитий ним природний газ здійснювалися відповідно до фактичних показників газового лічильника. Пунктами 1, 5 глави 1 розділу X Кодексу ГРС передбачено, що приладовий облік природного газу в ГРМ організовується та здійснюється з метою отримання та реєстрації за допомогою комерційного ВОГ інформації про об`єми передачі (розподілу, споживання) природного газу в точках вимірювання та подальшого її використання при забезпеченні комерційного обліку природного газу між суб`єктами ринку природного газу. Відповідно п. 1 глави 9 розділу X Кодексу ГРС суміжні суб`єкти ринку природного газу, зокрема Оператор ГРМ та споживач, під час введення в експлуатацію або протягом експлуатації комерційного ВОГ та його складових, у тому числі в разі позаштатної ситуації чи виникнення спірних питань щодо результатів вимірювань об`єму природного газу, мають право здійснювати з дотриманням вимог цього Кодексу перевірку комерційного ВОГ та його складових щодо: 1) відповідності умовам експлуатації та узгодженій проектній документації чи умовам договору: 2) працездатності та/або придатності ЗВТ до застосування на підставі результатів перевірки їх метрологічних характеристик, зокрема загальної похибки вимірювання: за відсутності ознак пошкодження ЗВТ та/або пошкодження пломб; 4) відсутності несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ та/або несанкціонованого газопроводу; 5) перевірки стану підвідного газопроводу, зокрема способу прокладання та відсутності можливості відбору газу поза вузлом обліку, в тому числі шляхом обстеження газопроводів приладовим методом на предмет відсутності підключень до підземних та надземних підвідних, розподільчих та транзитних газових мереж поза комерційним ВОГ, візуального обстеження способів монтажу і обв`язки газового та газорегулюючого обладнання; 6) відсутності несанкціонованого підключення газових приладів, внаслідок чого може перевищуватися діапазон обчислення лічильника газу (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення лічильником газу). На виконання вищевказаних вимог закону - 22.10.2019 представниками AT «Харківгаз» було демонтовано газовий лічильник, який знаходився у власності позивача на повірку, про що складено акт про демонтаж побутового лічильника газу та доставлений на місце проведення повірки до лабораторії AT «Харківгаз». За результатами проведення повірки газового лічильника встановлено, що лічильник газу GMS «Arsenal» G-4 заводський № 93508 визнано не придатним до подальшої експлуатації в зв`язку з тим, що похибка лічильника перевищує максимально допустимі значення. Дане зазначено в довідці про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 30.10.2019 року № 39-1-3/34077 виданої ДП «Всеукраїнським державним науково-виробничим центром стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів». Відповідно до п. 3 гл. 8 р. X Кодексу ГРС визначено, побутовий споживач, на території та/або в приміщенні якого встановлений лічильник газу, зобов`язаний забезпечити доступ представникам Оператора ГРМ після пред`явлення ними службових посвідчень для проведення робіт з демонтажу лічильника на повірку (або його повірки на місці встановлення). Відповідно до п. 5 гл. 8 р. X Кодексу ГРС, у разі якщо на період зняття лічильника газу на періодичну повірку неможливо встановити інший, розрахунки зі споживачем здійснюються залежно від середньомісячного (середньодобового) обсягу споживання природного газу за аналогічний період (опалювальний або міжопалювальний) попереднього року або фактичний період споживання (опалювальний або міжопалювальний), якщо він становить менше шести місяців. При цьому, якщо лічильник газу, що перебуває у власності побутового споживача, визнаний відповідним органом у сфері метрології та метрологічної діяльності непридатним до подальшої експлуатації, рішення про доцільність його ремонту приймає Оператор ГРМ, враховуючи технічні та економічні чинники. У разі прийняття Оператором ГРМ рішення про доцільність ремонту Оператор ГРМ зобов`язаний встановити відремонтований лічильник газу побутового споживача протягом двох місяців з дати його зняття. У разі прийняття Оператором ГРМ рішення про недоцільність проведення ремонту лічильника газу Оператор ГРМ, за умови наявності відповідних витрат у структурі тарифу на послуги розподілу природного газу та/або плані розвитку газорозподільної системи на наступні 10 років, зобов`язаний протягом п`ятнадцяти робочих днів після результатів проведення періодичної повірки (але не пізніше двомісячного строку після зняття лічильника газу на періодичну повірку) безкоштовно встановити власний розрахунковий лічильник газу (аналогічного типорозміру) для подальших комерційних розрахунків і в цей самий строк повернути побутовому споживачу його лічильник газу та письмово повідомити споживача про результати проведення періодичної повірки і прийняте рішення щодо недоцільності ремонту лічильника газу. У такому разі побутовий споживач не може відмовитись від встановлення лічильника газу Оператора ГРМ. Виходячи з вищевикладеного, зважаючи на те, що на той час тарифом на послуги розподілу природного газу не передбачено кошти на забезпечення споживачів газовими лічильниками у разі визначення їх не придатними після проходження повірки, позивачу було запропоновано придбати лічильник з метою ведення повного комерційного (приладового) обліку природного газу, що споживачем зроблено не було. На сьогодні, діє План розвитку газорозподільної системи на 2020-2029 роки газорозподільного підприємства AT «ХАРКІВГАЗ», затверджений постановою НКРЕ КП від 24.12.2019 року № 3088, який передбачає джерела фінансування для забезпечення лічильниками газу для встановлення у споживачів. Відповідно до вищевикладеного позивача повторно повідомлено листом від 29.07.2020 про необхідність надати доступ до власного житлового приміщення для проведення робіт по встановленню безкоштовного лічильника газу. Зважаючи на те, що наразі Товариство забезпечене саме мембранними лічильниками газу, позивачу можливе встановлення саме вказаного типу. Відповідно до норм діючого законодавства України, Операторів ГРМ зобов`язано забезпечити населення безкоштовними газовими лічильниками, в тому числі замість демонтованих лічильників на повірку, які не підлягають ремонту, при цьому не обмежуючи у виборі типу газового лічильника. Проектною документацією з установки індивідуального опалювального приладу замовником якої є [PERSON] визначено встановлення в домоволодінні останнього лічильник газу побутовий С-4, при цьому не визначаючи тип газового лічильника. За таких обставин встановлення лічильника газу мембранного типу буде відповідати проектній документації розробленої на установку індивідуального опалювального приладу замовником якої є [PERSON] . Відповідно до вищевикладеного АТ «Харківгаз» не вбачає підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] , вважає її не обґрунтованою та безпідставною, а вимоги викладені в позовній заяві щодо встановлення в його домоволодінні безкоштовного газового лічильника саме роторного типу суперечать діючому законодавству України, що є причинами для відмови у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи суд, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 81-82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зокрема, встановлено судом та не оспорюється сторонами, що позивач [PERSON] проживає в [ADDRESS] та є споживачем з отримання природного газу за вказаною адресою згідно Типового договору розподілу природного газу відповідно до рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 за № 2498 та 2500, що підтверджується зареєстрованим на позивача особовим рахунком № [NUMBER] . Це є публічний договір розподілу природного газу, який є договором приєднання, відповідач постачав природний газ позивачу, який регулярно оплачував рахунки за надані послуги з газопостачання. Відповідно до вказаного договору, АТ «Харківгаз», правонаступником якого є «Акціонерне товариство «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз», - є Оператором ГРМ, договір регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам ( їх постачальникам), до об`єктів споживачів. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2494. Згідно копії договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири та копії рішення суду від 23.07.2015 про визнання за [PERSON] право на Ѕ частку набутого у шлюбі майна (квартири), позивач [PERSON] є власником квартири за вище зазначеною адресою ( а.с.12-15). 22.10.2019 працівниками АТ «Харківгаз» були проведені роботи з повірки приладу обліку газу (газового лічильника), за результатами було складено відповідний акт про демонтаж побутового лічильника газу від 22.10.2019 ( а.с. 16). Позивач повідомлений листом за підписом майстра з метрології Зміївського ТП ПАТ «Харківгаз» [PERSON] що газовий лічильник позивача визнаний непридатним для подальшої експлуатації та ремонту, запропоновано придбати лічильник газу відповідно до проектної документації та звернутися для його встановлення до відділу метрології Зміївського ТП. ( а.с. 17, 18). Позивач неодноразово звертався до виконавчого комітету Первомайської міськради Харківської області, Зміївського відділення ПАТ «Харківгаз» щодо безоплатного встановлення лічильника газу за вказаною адресою ( а.с.19-21, 24), до виробника за письмовими роз`ясненнями, на що отримана відповідь по відсутність правових документів щодо заборони використання лічильників газу роторних «GMS-ARSENAL» в Україні, тому ПАТ «Харківгаз» грубо порушує чинне законодавство України, внутрішня настанова «Харківгаз» зі своїм обмежувальним переліком лічильників, свідчить про перевищення службових повноважень ( а.с. 23). Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1023-XII держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Як зазначено в преамбулі Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV«Про житлово-комунальні послуги»(далі - Закон № 1875-IV), цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до статті 1 Закону № 1875-IV, у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; - виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; - засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; - комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; - норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; - споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі статтею 2 Закону № 1875-IVдержавна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян. Як наведено у статті 3 Закону № 1875-IV, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи. Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Як зазначено у частині першій статті 30 Закону № 1875-IV, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом № 3533-VI. Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Судом встановлено, що «Акціонерне товариство «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз» є Оператором ГРМ. Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно п.3 ч.5 глави 8 розділу Х Кодексу ГРС якщо лічильник газу, що перебуває у власності побутового споживача, визнаний відповідним органом у сфері метрології та метрологічної діяльності непридатним до подальшої експлуатації, рішення про доцільність його ремонту приймає Оператор ГРМ, враховуючи технічні та економічні чинники. У разі прийняття Оператором ГРМ рішення про доцільність ремонту Оператор ГРМ зобов`язаний встановити відремонтований лічильник газу побутового споживача протягом двох місяців з дати його зняття. У разі прийняття Оператором ГРМ рішення про недоцільність проведення ремонту лічильника газу Оператор ГРМ зобов`язаний протягом п`ятнадцяти робочих днів після результатів проведення періодичної повірки (але не пізніше двомісячного строку після зняття лічильника газу на періодичну повірку) безкоштовно встановити власний розрахунковий лічильник газу (аналогічного типорозміру) для подальших комерційних розрахунків і в цей самий строк повернути побутовому споживачу його лічильник газу та письмово повідомити споживача про результати проведення періодичної повірки і прийняте рішення щодо недоцільності ремонту лічильника газу. У такому разі побутовий споживач не може відмовитись від встановлення лічильника газу Оператора ГРМ. Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.) Судом встановлено, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС. Судом встановлено, що позивач приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ. Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника». Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору «Акціонерне товариство «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - в термін, встановлений законом. Доводи представника відповідача, щодо дії Плану розвитку газорозподільної системи на 2020-2029 роки газорозподільного підприємства AT «ХАРКІВГАЗ», затвердженого постановою НКРЕ КП від 24.12.2019 року № 3088, який передбачає джерела фінансування для забезпечення лічильниками газу для встановлення у споживачів, те, що наразі Товариство забезпечене саме мембранними лічильниками газу, позивачу можливе встановлення саме вказаного типу, оскільки проектною документацією з установки індивідуального опалювального приладу замовником якої є [PERSON] визначено встановлення в домоволодінні останнього лічильник газу побутовий С-4, при цьому не визначаючи тип газового лічильника. І за таких обставин встановлення лічильника газу мембранного типу буде відповідати проектній документації розробленої на установку індивідуального опалювального приладу замовником якої є [PERSON] не звільняють відповідача від обов`язку встановити індивідуальний газовий лічильник взамін знятого на повірку та прийняти на облік. Зважаючи, що позивач виконував обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, суд вважає, що вимоги статті 6 Закону № 3533-VI мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Ці вимоги зобов`язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах. Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу роторного типу суперечить вимогам законодавства, зокрема глави 8 розділу Х Кодексу газорозподільних систем де визначено, що у разі прийняття Оператором ГРМ рішення про недоцільність проведення ремонту лічильника газу Оператор ГРМ зобов`язаний протягом п`ятнадцяти робочих днів після результатів проведення періодичної повірки (але не пізніше двомісячного строку після зняття лічильника газу на періодичну повірку) безкоштовно встановити власний розрахунковий лічильник газу (аналогічного типорозміру) для подальших комерційних розрахунків і в цей самий строк повернути побутовому споживачу його лічильник газу та письмово повідомити споживача про результати проведення періодичної повірки і прийняте рішення щодо недоцільності ремонту лічильника газу , порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону № 1023-XII, статті 2 Закону № 1875-IV волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним. При цьому, нав`язування Оператором ГРМ побутовим споживачам природного газу лічильниками газу певної марки та певного типу є порушенням Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 року № 201. Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення вимог позивача буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачу індивідуального лічильника роторного типу взамін знятого на повірку, який ним був придбаний за власні кошти саме такого типу та прийняття його на облік забезпечить захист його прав як споживача у частині нав`язування несприятливих умов одержання послуги, які становлять споживача (позивача) у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість. Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд керується частиною першою статті 3 Закону № 3533-VI, згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Отже, судом встановлено, що відповідач не вживав жодних заходів для фінансування таких робіт за рахунок будь-якого бюджету. Обраний позивачем спосіб захисту суд вважає таким, що відповідає вимогам статті 16 ЦК України. Суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, при цьому враховує правову позицію Великої Плати Верховного Суду по справі № 214/2435/17; провадження № 14-347 цс18. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порядок укладення договору передбачає свободу договору, відповідно вимоги повивача про зобов`язання укладення індивідуального договору про постачання, розподіл природного газу є безпідставними. Позивач звернувся до суду про захист своїх прав як споживачів , у відповідності до ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved