Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ВАТ «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920» та [PERSON], про стягнення матеріальної шкоди, посилаючись на те, що 09.09.2011 року [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем Опель Кадет, р/н [NUMBER], яким керував [PERSON], внаслідок чого трапилася дорожньо-транспортна подія. 14.10.2011 року суддею Сєвєродонецького міського суду було винесено постанову у справі № 3-2761/11, згідно якої [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. [PERSON] на час скоєння ДТП працював водієм у ВАТ «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920», в той час як автомобіль Опель Кадет, р/н [NUMBER], на момент ДТП належав йому. Згідно звіту № 101/09 від 02.10.2011 року, за складання якого він заплатив 350,00 грн., вартість матеріальної шкоди, заподіяної йому, як власнику автомобіля Опель Кадет, р/н [NUMBER], становить 16499,39 грн., які просить стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920» на його користь. Ухвалою суду від 25.11.2014 року провадження у справі до ВАТ «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920» за клопотанням позивача було закрито в звязку з відмовою від позовних вимог. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали доводи, викладенні у позові, уточнили вимоги та просили суд позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду завдану внаслідок пошкодження автомобіля «Опель Кадет», реєстраційний номер [NUMBER], у розмірі 16499 гривень 39 копійок, понесені витрати для відновлення порушеного права в загальному розмірі 350 гривень 00 копійок, а також понесені ним судові витрати у розмірі 2579 гривень 40 копійок. Позивач [PERSON] пояснив, що, коли він приїхав, схему ДТП вже намалювали, автомобіль належав йому, а не [PERSON], придбав його за 1 рік до ДТП за 20000 грн. , автомобіль 1987 року випуску. Ходив до страхової компанії, здали всі документи для виплати страховки. У даний час автомобіль відремонтовано, документів, що підтверджують витрати на ремонт, немає. Експертизу робила страхова компанія. Відповідач ВАТ «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920» надав до суду письмові заперечення, в яких із посиланням на ст. 1172, 1187 ЦК України вказав, що факту виконання [PERSON] трудових обовязків під час скоєння ним ДТП не встановлено, на час скоєння ДТП [PERSON] був законним власником транспортного засобу на підставі відповідної довіреності. Зазначив, що до позовної заяви не додано документів на підтвердження наявності у [PERSON] на час скоєння ДТП права керування транспортним засобом, а також заперечував проти розміру судових витрат, які належить відшкодувати позивачу в разі ухвалення судом рішення на його користь. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працював у ВАТ «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920», 09.09.2011 року він пройшов медичний огляд,отримав шляховий лист та виїхав на маршрут у напрямку с. Боброво. В той день працював на машині Пелагечі, так як його машина була в ремонті. Машини належать їм, а з ВАТ «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920» в них укладено договір оренди цих транспортних засобів. Керував автомобілем по шляховому листу, який він віддав до страхової компанії, та копія якого повинна бути в АТП. Коли їхав у другий раз за маршрутом, підібрав свідка [PERSON], з яким поїхав до с. Борівське. В нього 32 роки водійського стажу. Погода була поганою, йшов дощ. Його обігнав автомобіль «Опель» та різко загальмував, він також різко загальмував, але все одно не встиг зупинитись та трапилось зіткнення. На машині «Опель» була фішка таксі, за кермом був [PERSON], який повідомив, що машина не його. Приїхав власник машини, співробітники ДАІ. У [PERSON] не було ні страховки, ні шляхового листа. Гальмівного шляху не було видно через мокрий асфальт після дощу. Гальмівний шлях на схемі ДТП зазначено не вірно. Він здав всі необхідні документи, так як йому повідомили, що для отримання страховки їх необхідно здати протягом 10 днів. Приїжджав представник страхової компанії з Луганська, запропонував зробити оцінку вартості машини. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працював в таксі «Екскорт», але не офіційно. Орендував машину у [PERSON]. Їхав з шашечкою та перевозив пасажира, дівчину. Він зупинився пропустити пішохода, швидкість була не більш 40 км/год. Різко не гальмував, пішохода бачив завчасно, тому повільно зупинився. Газель, якою керував [PERSON], зупинилась та підібрала пасажира, він його обігнав і вже в районі перехрестя вул. Жовтнева та пр-та Хіміків він зупинився, але в цей час в його автомобіль ззаду вїхав автомобіль [PERSON]. В нього гальмівного шляху не було. В маршрутці у [PERSON] був друг, і коли вони вийшли з маршрутки, одразу ж накинулись на нього, говорили, що він винний у ДТП. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що 09.09.2011 року він на ринку сів до маршрутного таксі , водієм якого був [PERSON]. Маршрутка їхала повільно, приблизно 40 км/год. Підїхали до зупинки Танкістів, не доїжджаючи до вул. Партизанська, їх обігнала легкова машина з фішкою таксі та різко загальмувала. Він сидів на передньому сидінні. [PERSON] почав викручувати руль вправо та гальмувати, але дистанція між машинами була 15-20 метрів, тому сталось ДТП. Це було приблизно о 08-09 годині ранку, йшов дощ. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у нього у власності є транспортний засіб «Газель 3187», яку він здав в оренду АТП. На цій машині працювали люди, він особисто не їздив. Він дізнався, що машина стоїть в АТП , та на рейси не виїжджає, [PERSON] пояснив, чому саме. В АТП йому повідомили, що [PERSON] повинен заплатити суму ремонту за ДТП, але страхова компанія зникла, все повісили на [PERSON]. У теперішній час машина стоїть в АТП. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона їхала в таксі з квітами з Центрального ринку. В районі музикального училища по пішохідному переходу йшов пішохід, розмовляв по телефону , таксі зупинилось, а в машину раптово вїхала маршрутка. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків та встановив відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № САЕ 454909 транспортний засіб легковий автомобіль «Опель Кадет», реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 11.03.2011 року за [PERSON]. Згідно копії договору найму (оренди) транспортного засобу від 07.09.2009 року [PERSON] передав, а ВАТ «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920» прийняло в тимчасове оплатне користування строком до 07.09.2012 року мікроавтобус марки ГАЗ 32213 ПЕСПГ, р/н № [NUMBER]. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14.10.2011 року по адміністративній справі № 3-2761/11 [PERSON] було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. у звязку з тим, що 09.09.2011 року, о 08-10 годині, [PERSON] керуючи транспортним засобом автомобілем [NUMBER], в м. Сєвєродонецьк, по пр-ту Хіміків, здійснив зіткнення з т/з «Опель Кадет», р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого трапилось ДТП. Дана постанова набула законної сили. Крім того, викладені в постанові обставини ДТП, яка сталась 09.09.2011 року, у судовому засіданні ніким не оспорювались. Відповідно до звіту № 101/09 про оцінку транспортного засобу, складеного 02.10.2011 року експертом-оцінщиком [PERSON], вартість матеріальної шкоди, завданої власником транспортного засобу легкового автомобілю «Опель Кадет», р/н [NUMBER], в результаті дорожньо-транспортної події є рівною його ринковій вартості і складає 16499,39 грн. Згідно копії полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/5934565 ВАТ «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920» з 30.06.2011 року по 29.06.2012 року було страхувальником (особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована), забезпечений транспортний засіб ГАЗ 32213 ПЕСПГ, номерний знак [NUMBER]. Страховиком у вказаному полісі зазначено ПАТ «Українська екологічна страхова компанія». Згідно п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобовязані, зокрема, вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально. З п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обовязку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Судом було здійснено заходи щодо встановлення наявності чи відсутності факту повідомлення відповідачами ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» про настання 09.09.2011 року дорожньо-транспортної пригоди, а саме залучено до участі у справі в якості третьої особи ліквідатора Приватного акціонерного товариства «Українська екологічна страхова компанія» арбітражного керуючого [PERSON], витребувано інформацію щодо звернення відповідача до ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» за формою встановленого МТСБУ зразку з повідомленням про виникнення страхового випадку за фактом ДТП, яке сталося 09.09.2011 року, витребувано документи, тощо. Проте, вказані заходи не дали суду змоги встановити наявності чи відсутності факту повідомлення відповідачем ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» про настання 09.09.2011 року дорожньо-транспортної пригоди відповідно до ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також, з листа відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920» від 30.05.2013 року № 15/315 видно, що за записами в журналі вихідної кореспонденції ВАТ «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920» не міститься інформації про вихідні листи звернення до ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» в період починаючи з 09.09.2011 року. Враховуючи положення ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд також зазначає, що відповідачем [PERSON], як і свідком [PERSON], не було надано суду доказів повідомлення ним страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, про настання дорожньо-транспортної пригоди або документального підтвердження наявності поважних причин невиконання вказаних дій. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин загальних положень цивільного законодавства щодо відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України вбачається, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Необґрунтованою суд вважає позицію відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920» щодо недоведеності факту виконання [PERSON] трудових обовязків під час скоєння ним ДТП у звязку із тим, що згідно копії трудової книжки [PERSON] в період з 05.01.2011 року по 30.04.2012 року він працював водієм третього класу автотранспортних засобів категорій B, C, D, E у ВАТ «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920», в той час як вищевказане ДТП було скоєно ним 09.09.2011 року, тобто в період працевлаштування у ВАТ «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920». Суд бере до уваги, що згідно копії наданого [PERSON] акціонерним товариством «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920» табелю обліку робочого часу [PERSON] 09.09.2011 року був вихідним, а отже 09.09.2011 року, керуючи транспортним засобом ГАЗ32213, р/н [NUMBER], не виконував трудові обовязки, хоча суду не надано жодних доказів проведення службових перевірок, пояснень працівників тощо за цим фактом, або звернення до уповноваженого органу та прийняття ним за цим зверненням рішення. Крім того, відповідач [PERSON] заперечує що він був вихідним 09.09.2011 року та працював неофіційно і вважає неправдивими відомості, надані відповідачем ВАТ «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920», з цього приводу, які суд, враховуючі положення ст. 10 ЦПК України щодо змагальності сторін та не надання ними інших доказів з цих обставин, та не зявлення у судові засідання за викликом суду, позбавлений можливості перевірити та оцінити, допитавши в якості свідка. Позбавлений також суд можливості і перевірити правдивість наданих відповідачем [PERSON] акціонерним товариством «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920» відомостей щодо табелю обліку робочого часу та записів у журналі вихідної кореспонденції, так як у судовому засіданні ці обставини фактично, окрім словесних заперечень відповідача [PERSON], нікім не оспорювались, та клопотань щодо здійснення перевірки цих відомостей не заявлялись, як і доказів, які б спростовували надані [PERSON] акціонерним товариством «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920» відомості та пояснення. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ЦК України особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобовязана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.п. 6. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим обєктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 1187 ЦК). Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках зазначені випадки мають бути підтверджені належними доказами (матеріалами кримінальної справи, якими встановлюється факт неправомірного заволодіння третьою особою транспортним засобом; документами, що підтверджують дію непереборної сили або умисел потерпілого), про що обовязково має бути зазначено в мотивувальній частині судового рішення. У разі якщо судом не отримано належних доказів на підтвердження винятків із правила, встановленого ч. 2 ст. 1187 ЦК України, то основним завданням суду повинно бути визначення відповідальної за шкоду особи. Вирішується це завдання шляхом витребування та дослідження належних доказів, що підтверджують правову підставу володіння джерелом підвищеної небезпеки, зокрема транспортним засобом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд, протягом розгляду справи, з метою всебічного і повного розгляду справи сприяв зясуванню обставин справи, зокрема розяснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджав про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, а тому, враховуючи надані сторонами пояснення та докази на їх підтвердження суд приходить до висновку, що за на наявності в справі неоспорених наданих відповідачем доказів, викладених в табелі обліку робочого часу, суд вважає, що відповідач [PERSON] 09.09.2011 року неправомірно заволодів транспортним засобом «ГАЗ32213», р/н [NUMBER]. Однак, вирішуючи питання про особу, яка повинна відповідати за завдану шкоду, суд враховує, що обєкт підвищеної небезпеки транспортний засіб «ГАЗ32213», р/н [NUMBER], перебував у віданні ВАТ «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920» на підставі договору оренди, згідно якому здійснювались перевезення пасажирів, як на міському маршрутному таксі, тобто за яким повинно бути здійснено належний догляд, зберігання та недопущення випуску з території підприємства без відповідних документів, а отже неправомірному заволодінню відповідачем [PERSON] саме 09.09.2011 року транспортним засобом «ГАЗ32213», р/н [NUMBER], сприяла недбалість відповідача ВАТ «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920», а тому саме цей відповідач має відповідати за завдану позивачу шкоду разом з відповідачем [PERSON] відповідно до положень ч. 4 ст. 1187 ЦК України, в частках, відповідно до встановлених у судовому засіданні обставин, які суд вважає необхідним встановити у розмірі 50 %. Однак провадження у справі у відношенні [PERSON] акціонерного товариства «Сєвєродонецьке автотранспортне підприємство 10920» ухвалою суду від 25.11.2014 року було закрито за клопотанням позивача в звязку з відмовою від позовних вимог. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача 50% від встановленої у судовому засіданні шкоди 16499,39 грн., а саме у розмірі 8249,70 грн. Враховуючи встановлений розмір задоволених позовних вимог суд вважає, що стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають 50% судових витрат, саме 175 грн. за складання звіту про оцінку транспортного засобу, 114,70 грн. судовий збір, та 1000 грн. за надання правової допомоги, які на думку суду є доведеними та обґрунтованими.

Outcome: partial