Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд в позовом до відповідача ТзОВ «Виробничо-Комерційне підприємство «Гранула» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, пов»язаного з затриманням видачі трудової книжки. Позов мотивує тим, що 01 червня 2007 року він був прийнятий на роботу у ТзОВ «ВКП «Гранула» на посаду заступника директора. За період його роботи директором Товариства неодноразово порушувалися його трудові права. У зв»язку з систематичною несплатою заробітної плати він був змушений 16.10.2013 р. звернутись з письмовою заявою про звільнення його з займаної посади відповідно до ст.38 КзпП України за власним бажанням з 07 жовтня 2013 року. В цей же день йому було видано трудову книжку та копію наказу про звільнення. Однак в порушення його прав, роботодавцем день його звільнення вказано 30 листопада 2011 року, що суперечить фактичним обставинам так як позивач виконував трудові обов»язки до дня звільнення. Тому просить ухвалити рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Гранула» на його користь середній заробіток за весь час затримки видачі йому трудової книжки з 30 листопада 2011 року по 07 жовтня 2013 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, також пояснив, що згідно проведених ним розрахунків розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу пов»язаного з затриманням видачі трудової книжки, що підлягає стягненню з відповідача на його користь становить 131147,83 грн., просив позов задоволити. Представник відповідача Гринишин М.С., який діє на підставі довіреності від 27.01.2015 р. проти задоволення позову заперечив та пояснив, що позивачем не здійснювалась будь-яка діяльність після 30 листопада 2011 року, на роботу позивач не з»являвся, роботи не виконував відтак не має права на винагороду за виконану роботу. Трудова книжка позивачу була видана після того, як він з»явився на підприємстві та повідомив про намір звільнитись з роботи за власним бажанням. З моменту появи позивача на підприємстві, останньому було видано трудову книжку із зазначенням дати звільнення - останнього дня виконання трудових обов»язків. Відтак вважає, що затримки видачі трудової книжки позивачу не було, тому вважає позов безпідставним, в задоволенні такого просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача та, представника відповідача, приходить до виснову про те, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Положеннями ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно з положеннями ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 04 червня 2014 року (а.с.10-11), яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2014 року (а.с.12-14) позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Гранула» про зміну дати звільнення - залишено без задоволення. Даними рішеннями суду встановлено, що відповідно до Наказу № 14 від 01 червня 2007 року позивач [PERSON] прийнятий на роботу у ТзОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Гранула» на посаду заступника директора з 01 червня 2007 року на підставі його заяви. 01 червня 2007 року директор ТзОВ «ВКП «Гранула» Цьома М.І. та [PERSON] уклали трудовий договір, який регулює трудові відносини між Працівником і Працедавцем. Згідно з Наказом № 01 від 07 жовтня 2013 року [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України з 30 листопада 2011 року, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивача. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відтак з врахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що позивачем не представлено, а сторонами не здобуто доказів затримки видачі позивачу його трудової книжки, відтак в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки суд відмовляє.

Outcome: dismissed