Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ ДАК «Національна мережа аукціонних центрів», в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 169 632,58 грн., судові витрати в сумі 1696,33 грн. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що він прийняв, як заступник генерального директора ПАТ ДАК «Національна мережа аукціонних центрів», описане майно згідно Акту опису й арешту майна, серія АА № 049668, який був складений 19 липня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Мироненко Н.М. Вищевказане майно було передано на відповідальне зберігання ТОВ «РК ТРАЄКТОРІЯ», з яким 19 липня 2011 року був укладений Договір зберігання № 1-19, на виконання умов якого ним було здійснено оплату на загальну суму 169 632,58 грн., яку йому відмовився відшкодувати відповідач, що стало результатом його звернення до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, однак надала заяву, згідно якої просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за відсутності відповідача останній до суду не надсилав. Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 19 липня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Мироненко Н.М. складено Акт опису й арешту майна (серія АА № 049668) при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса № 1951, виданого 20 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з Публічного акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» на користь ДП «ДІКД» заборгованості в розмірі 1 126 411 грн. 41 коп. (а.с. 6-10) Вказаним Актом опису й арешту майна описано і накладено арешт на наступне майно: транспортний засіб марки ГАЗ, модель 31029, 1996 року випуску, колір білий, кузов № [NUMBER], шасі, № [NUMBER], державний номерний знак: [NUMBER]; транспортний засіб марки RENAULT, модель: MEGANE 1.4, 2002 року випуску, колір сірий, кузов № [NUMBER], державний номерний знак: [NUMBER]; транспортний засіб марки HONDA, модель: ACCORD, 2003 року випуску, колір червоний, кузов № [NUMBER], державний номерний знак: [NUMBER]; транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель: E 320, 2004 року випуску, колір чорний, кузов № [NUMBER], державний номерний знак: [NUMBER]; транспортний засіб марки MAZDA, модель Е2200, 1996 року випуску, колір білий, кузов № [NUMBER], державний номерний знак: [NUMBER]; транспортний засіб марки MAZDA, модель MPV, 2003 року випуску, колір сірий, кузов № [NUMBER], державний номерний знак: [NUMBER]; транспортний засіб марки HONDA, модель: ACCORD, 2001 року випуску, колір чорний, кузов № [NUMBER], державний номерний знак: [NUMBER]. З матеріалів справи вбачається, що описане майно прийняв на відповідальне зберігання позивач [PERSON], як заступник генерального директора Публічного акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів». Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акту опису майна видається боржникові, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. Відповідно до п. 5.8.4. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 року № 74/5 у разі відмови боржника або членів його сім'ї чи представника боржника - юридичної особи прийняти майно на зберігання, відсутність їх при проведенні опису майна, а також за наявності обставин, що не дають змогу передати вказаним особам майно на зберігання, державний виконавець призначає зберігачем описаного майна іншу особу. Відповідно до п. 5.8.6. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 року № 74/5 зберігачу відшкодовуються витрати, необхідні для збереження майна, якщо такі витрати були. Судом встановлено, що з метою належного зберігання вищевказаного майна між позивачем [PERSON] та ТОВ «РК ТРАЄКТОРІЯ» в особі директора Головньової Ірини Василівни 19 липня 2011 року було укладено Договір зберігання № 1-19 (далі-Договір). (а.с. 11-14) Відповідно до умов вищезазначеного Договору позивач передав, а ТОВ «РК ТРАЄКТОРІЯ» прийняло на відповідальне зберігання та зобов'язалося повернути позивачу у схоронності майно, яке йому було передано на підставі Акт опису й арешту майна від 19 липня 2011 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Мироненко Н.М, що підтверджується Актом приймання-передачі майна між позивачем [PERSON] та ТОВ «РК ТРАЄКТОРІЯ» від 19 липня 2011 року. (а.с. 15) Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна особа (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідно до ст. 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом підписаним зберігачем. Відповідно до ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Відповідно до п. 3.2. Договору розмір щомісячної плати за послуги зі зберігання складає 4 419,00 грн., в тому числі ПДВ - 736,50 грн. Договором про внесення змін та доповнень № 1 від 22 липня 2011 року до Договору пункт 3.2. Договору сторони домовилися викласти в наступній редакції: « 3.2. Розмір плати за послуги зі зберігання складає 26 514,00 грн., в т.ч. ПДВ - 4 419,00 грн. за шість місяців зберігання майна, із розрахунку 4 419,00 грн., в т.ч. ПДВ - 736,50 грн. за один місяць зберігання майна». (а.с. 16) Відповідно до Акта приймання-передавання від 23 червня 2014 року, складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві майно було передане на відповідальне зберігання [PERSON]. На підставі вищевикладеного з 19 липня 2011 року по 23 червня 2014 року позивач [PERSON] поніс витрати, пов'язані із зберіганням арештованого державним виконавцем майна, а саме витрати, які пов'язані із відповідальним зберіганням вищевказаного майна Товариством з обмеженою відповідальністю «РК ТРАЄКТОРІЯ» за Договором зберігання № 1-19 від 19 липня 2011 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 88 від 30 грудня 2011 року на суму 19 386,00 грн., квитанцією до прибуткового касового ордера № 2 від 19 січня 2012 року на суму 8 838,00 грн., квитанцією до прибуткового касового ордера № 28 від 28 вересня 2012 року на суму 35 352,00 грн., платіжним дорученням № 126 від 12 червня 2013 року на суму 53 602,57 грн., платіжним дорученням № 1 від 25 квітня 2014 року на суму 2 000,00 грн., платіжним дорученням № 2222222211 від 08 травня 2014 року на суму 14 000,00 грн., платіжним дорученням № 1 від 13 червня 2014 року на суму 9 510,00 грн., квитанцією до прибуткового касового ордера № 61 від 30 червня 2014 року на суму 26 944, 01 грн. (а.с. 21-28) Таким чином, з 19 липня 2011 року по 23 червня 2014 року загальна сума витрат позивача, пов'язаних із зберіганням арештованого державним виконавцем майна, що належить відповідачу становить 169 632,58 грн. Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач не відшкодував позивачеві витрати, які він поніс у зв'язку із зберіганням майна, що належить відповідачу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 696, 33 грн.

Outcome: approved