Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що з травня 2014 року по листопад 2014 року він проживав за усним безоплатним договором найму житла у квартирі № 2 у житловому будинку № 15 по вул. Гребінківській у м. Пирятин Полтавської області, у якій проживала [PERSON]. За період проживання за вказаною адресою він придбав холодильник вартістю 3500грн, газову плиту вартістю 500грн, набір кабельного телебачення (тюнер, супутникова тарілка) вартістю 500грн, телевізор вартістю 900грн, оплатив вартість встановлення стаціонарного телефону 600грн, крім того [PERSON] зняла з належної йому банківської картки Приватбанк грошові кошти у сумі 15000грн. У звязку зі створеними відповідачем нестерпними умовами проживання він був вимушений залишити місце проживання, проте на його вимогу відповідачка відмовилася повернути затрачені ним кошти та майно. На підставі викладеного позивач просить суд витребувати у [PERSON] вище перелічені речі та грошові кошти в сумі 15000грн. Позивач на своїх вимогах наполягає, просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, по суті справи пояснила, що за весь час, поки позивач проживав у неї, вона йому готувала їсти і всіляко догоджала йому, хоча він постійно зловживав спиртними напоями. Згодом він сказав, що переїжджає до іншої жінки - Галини і всі його речі були вивезені туди. Холодильник був зданий в пункт прийому металобрухту, оскільки він зламався. Телефон, що провів позивач, був відключений, оскільки був не потрібен і коштів на оплату за його використання не вистачало. За телевізор гроші були повернуті двічі. Газову плиту відповідач купував Галині, а як вона померла, він хотів повернути її, а також інші речі, але люди, які догодовували Галину, нічого не віддали. Відповідач просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом установлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2007 року по 24 грудня 2008 року, що підтверджено актовим записом про шлюб № 201 та актовим записом про розірвання шлюбу № 114 (а.с.23-24). 09 квітня 2015 року позивачу була надана відповідь Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області №3659 стосовно проведеної перевірки його звернення щодо заволодіння його майном [PERSON] та рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства (а.с.8). Розглянувши вимоги позивача в частині витребування у [PERSON] холодильника вартістю 3500грн, газової плити вартістю 500грн, набору кабельного телебачення (тюнер, супутникова тарілка) вартістю 500грн, телевізору вартістю 900грн, суд зазначає наступне. Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як убачається зі ст. 16 ЦК України, одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація - витребування власником майна з чужого незаконного володіння. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Для застосування ст. 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача. У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Пунктом 23 цієї Постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Позивачем по справі не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б доводили його право власності на зазначене в позовній заяві майно, а саме холодильник вартістю 3500грн, газова плита вартістю 500грн, набір кабельного телебачення (тюнер, супутникова тарілка) вартістю 500грн, телевізор вартістю 900грн, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Стосовно вимог позивача в частині витребування вартості встановлення стаціонарного телефону 600грн та грошових коштів у сумі 15000грн, то суд зазначає наступне. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. За віндикаційним позовом може бути витребувана лише індивідуально визначена річ, оскільки призначенням такого позову є повернення лише такого майна, яке було у власності особи, що неможливо у разі вибуття з володіння власника речей, визначених родовими ознаками. Унеможливлюється також з цих самих міркувань звернення з віндикаційним позовом у тих випадках, коли майно незаконним володільцем було спожите, втрачене, зіпсоване тощо. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті ст.387 ЦК України суд зазначає, що вказана стаття до спірних правовідносин не застосовується, оскільки грошові кошти, які позивач просить витребувати у відповідача, не являються індивідуально визначеною річчю. Витребування грошей відповідно до ст.387 ЦК України можливо тільки у випадку їх індивідуалізації. У даному ж випадку гроші наділені лише родовими ознаками, що унеможливлює їх витребування в порядку віндикації. Таким чином суд не вбачає підстав для задоволення позову щодо витребування вартості встановлення стаціонарного телефону 600грн та грошових коштів у сумі 15000грншляхом віндикації. Підсумовуючи вище викладене суд зазначає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з указаних підстав.

Outcome: dismissed