Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON], про поділ спільного майна подружжя, яке було набуто у шлюбі та просив виділити йому у власність квартиру в [ADDRESS], загальною площею 114,60 кв.м. з трьома житловими кімнатами, вартістю 32000000 грн. та земельну ділянка площею 0.1001 га, кадастровий номер: 8000000000:79:476:0027, яка розташована у [ADDRESS] загальною вартістю 521368 грн. 48 коп., на загальну суму 3721368 грн.48 коп. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, оскільки відносини між ними погіршились, вважає за доцільне поділити майно з метою уникнення в подальшому взаємних матеріальних вимог щодо останнього. Враховуючи, що майно набуте подружжям під час шлюбу [PERSON] вважає, що останнє підлягає поділу в рівних частинах. Відповідач за первісним позовом [PERSON] вимоги позивача [PERSON] не визнала та звернулась до суду зустрічним позовом, про визнання права особистої привтної власності на майно. В обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що згідно шлюбного договору укладеного між ними як подружжям 06 жовтня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] все нерухоме і рухоме майно придбане подружжям під час шлюбу та зареєстроване на ім'я одного із них є особистою приватною власністю кожного із подружжя. Крім цього спірне майно було подаровано [PERSON] [PERSON] за договорами дарування від 05 листопада 2009 року, від 18 вересня 2009 року, а спірна квартира відповідно до договору дарування від 28.02.2008 року була подарована відповідачу її матір'ю [PERSON] Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в останньому в задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що останні не відповідають вимогам чинного законодавства і порушують права [PERSON], а тому підстави для задоволення таких вимог відсутні. Представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав посилаючись на їх необґрунтованість, просив відмовити у задоволенні останніх, задовольнити зустрічний позов з викладених підстав. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 жовтня 2002 року /а.с.6/. Під час шлюбу сторін було набуто наступне майно: земельна ділянку площею 0.1001 га, кадастровий номер: 8000000000:79:476:0027, що розташована у [ADDRESS], яка відповідно до договору дарування земельної ділянки від 05 листопада 2009 року подарована [PERSON]; земельну ділянка, площею 2,8864 га, кадастровий номер: 7124987500:02:002:0441, 7124987500:02:002:0440 що розташована на території [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка відповідно до договору дарування земельної ділянки від 18 вересня 2009 року подаровано [PERSON] та була розділена на чотири окремі земельні ділянки, а саме: земельну ділянку, площею 0,3408 га, кадастровий номер: 7124987500:02:002:0556, що розташована в [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що на підставі свідоцтва про право власності індексний номер 12494591 від 08.11.2013 року належить [PERSON]; земельну ділянку, площею 0,9595 га, кадастровий номер: 7124987500:02:002:0559, що розташована в [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка на підставі свідоцтва про право власності індексний номер 12493686 від 08.11.2013 року належить [PERSON]; земельну ділянку, площею 0,9877 га, кадастровий номер: 7124987500:02:002:0560, що розташована в [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 12475908 від 08.11.2013 року належить на праві власності [PERSON]; земельну ділянку, площею 0,5984 га, кадастровий номер: 7124987500:02:002:0555, що розташована в [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 12495652 від 08.11.2013 року належить на праві власності [PERSON] /а.с.9-18/. Крім того, під час шлюбу, сторін на вказаних земельних ділянках побудовано житлові будівлі та споруди, а саме відповідно до схематичного плану земельної ділянки: житловий будинок, А - ІІ, загальна площа 325,4 кв.м., житлова площа 95,7 кв.м.; житловий будинок, Б-ІІ, загальна площа 176,1 кв.м., житлова площа 105,4 кв.м.; житловий будинок з підвалом, В-І, п/д, загальна площа 218, 7 кв.м., житлова площа 81,8 кв.м., а також: навіс, Г, Е, Ж, сарай, Д, З, погріб, М, Л, трансформаторна, К, огорожа, 1-5, зливна яма, 6-8, свердловина 9, що зареєстровано за [PERSON] /а.с. 19, 20, 46 - 65/; квартиру в [ADDRESS], загальною площею 114,60 кв.м. з трьома житловими кімнатами, яка була подаровано [PERSON] на підставі договору дарування від 28 лютого 2008 року /а.с.22/. 06 жовтня 2009 року сторони уклали шлюбний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] /а.с. 41/. Відповідно до п. п. 2.1. шлюбного договору те майно (нерухоме та рухоме, що підлягає реєстрації) і особисті майнові права, які належали кожному із подружжя на правах особистої приватної власності в Україні і закордоном до укладення шлюбу, належатимуть йому в майбутньому на правах особистої приватної власності, незалежно від тривалості спільного користування і спільних вкладень (поліпшень) у період шлюбу. Пунктом 2.4. даного договору, передбачено, що особистою приватною власністю кожного із подружжя є нерухоме майно та рухоме майно, що належало кожному із них до шлюбу незалежно від спільних вкладень (поліпшень) до нього зроблених під час шлюбу, а також майно, що придбане (побудоване) в період перебування у шлюбі і зареєстроване на ім'я одного із них. Відповідно до ч. 1 ст. 64 СК України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 92 СК України, шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям. Відповідно до ч. 1 ст. 94 СК України, шлюбний договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Відповідно до ст. 97 СК України, у шлюбному договорі може бути визначене майно, яке дружина, чоловік передає для використання на спільні потреби сім'ї, а також правовий режим майна, подарованого подружжю у зв'язку з реєстрацією шлюбу. Сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них. Сторони можуть домовитися про можливий порядок поділу майна, у тому числі і в разі розірвання шлюбу. У шлюбному договорі сторони можуть передбачити використання належного їм обом або одному з них майна для забезпечення потреб їхніх дітей, а також інших осіб. Сторони можуть включити до шлюбного договору будь-які інші умови щодо правового режиму майна, якщо вони не суперечать моральним засадам суспільства. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 встановлено, що якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. Враховуючи вище наведене, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до умов шлюбного договору майно на яке претендує [PERSON] і яке в свою чергу зареєстровано за [PERSON] належить останній на праві особистої приватної власності. Разом з тим, з підстав наведених вище вимоги зустрічного позову є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки майно яке [PERSON] просить визнати одноособо за нею зареєстровано за останньою і відповідно до умов шлюбного договору статус такого майна є особиста приватна власність [PERSON] Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд відмовляє у первісному позові, а задовольняє зустрічний позов, судові витрати покладаються на [PERSON]

Outcome: approved