Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Ірлявської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третьої особи - державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори ГТУЮ у Закарпатській області Броді Катерини Степанівни про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що після смерті [PERSON], [INFO], померлого [INFO], відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0.60 га, яка зареєстрована за дворогосподарством за адресою [ADDRESS] та житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Позивач вказує на те, що у 1959 році [PERSON] побудував житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] Закарпатської області. У дворогосподарстві за адресою [ADDRESS] проживали та були зареєстровані [PERSON], [INFO] - дружина, [PERSON] - чоловік, [PERSON], [INFO] - син, [PERSON], [INFO] - син. Згідно довідки Ірлявської сільської ради № 571 від 24.11.2017 року будинковолодіння, яке раніше знаходилось за адресою [ADDRESS] після перейменування вулиць вважається таким, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO], після його смерті фактично прийняли спадщину, проживаючи в спірному будинку, його дружина [PERSON], яка померла [INFO] та [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті останнього спадкодавця - [PERSON] - відкрилася спадщина на належне йому майно: земельна ділянку площею 0.60 га, яка зареєстрована за дворогосподарством за адресою [ADDRESS]; житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. [PERSON], [PERSON], заповіту в Ірлявській сільській раді не посвідчували. [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою [ADDRESS]. Більше за цією адресою зареєстровано нікого не було і ніхто не проживав (мається на увазі інший син -[PERSON]). [PERSON] є племінником померлого [PERSON] і тому являється спадкоємцем четвертої черги після його смерті. З метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори, оскільки [PERSON] та [PERSON] є його дідом та бабою, а [PERSON] його дядько, інші спадкоємці відсутні, однак йому було відмовлено у зв'язку із відсутністю оригіналів державних актів на землю та правовстановлюючих документів на житловий будинок. Спадкодавець [PERSON] за життя право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] не зареєстрував. Рішенням 10 сесії 22 скликання Ірлявської сільської ради від 03.09.1997 року земельна ділянка площею 0.60 га., зареєстрована за дворогосподарством за адресою [ADDRESS] передана безоплатно у приватну власність [PERSON], який помер [INFO]. Останній за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки однак не оформив державний акт на землю. Враховуючи, що спадкодавець [PERSON] за життя дійсно постійно користувався, проживав та фактично був власником житлового будинку за адресою [ADDRESS], який він успадкував після смерті батька [PERSON], однак правовстановлюючі документи не оформив та був власником земельної ділянки розміром 0,60 га., яка зареєстрована за цим же дворогосподарством, однак державний акт на землю не виготовив, а він належним чином прийняв спадщину, інших спадкоємців немає, однак не може оформити на неї право власності через відсутність правовстановлюючих документів, просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник Андращук П.А. підтримали позовні вимоги та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач представник Ірлявської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області в судове засідання не з'явився, однак надали суду письмову заяву, згідно якої просить суд, розглянути справу у відсутності їх представника. Ірлявська сільська рада не має претензій щодо оформлення права власності в порядку спадкування за [PERSON] Третя особа - державний нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Броді К.С. в судове засідання не з'явилася, однак надала суду письмову заяву, згідно якої просить суд провести розгляд справи без їх участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, перевіривши доводи позовної заяви та матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у дворогосподарстві за адресою [ADDRESS] проживали та були зареєстровані [PERSON] - дружина, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - син, що стверджується довідкою № 562 від 24.11.2017 року, виданою Ірлявською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] видно, що [PERSON] одружилась з [PERSON] та прийняла прізвище «[PERSON]». Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] видно, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] видно, що [PERSON] та [PERSON] одружились 27.11.1942 року. З пояснень позивача [PERSON] даних в судовому засіданні стверджено, що померлі [PERSON] та [PERSON] є його дідом та бабою. Згідно довідки Ірлявської сільської ради № 571 від 24.11.2017 року будинковолодіння, яке раніше знаходилось за адресою [ADDRESS] після перейменування вулиць вважається таким, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. В книзі реєстрації актів про смерть за номером 14 було внесено актовий запис про смерть [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть. В книзі реєстрації актів про смерть за номером 15 було внесено актовий запис про смерть [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть. В книзі реєстрації актів про смерть за номером 50 було внесено актовий запис про смерть [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть. В книзі реєстрації актів про смерть за номером 12 було внесено актовий запис про смерть [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті останнього спадкодавця - [PERSON] - відкрилася спадщина на належне йому майно: земельна ділянку площею 0.60 га, яка зареєстрована за дворогосподарством за адресою [ADDRESS] та житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до довідки Ірлявської сільської ради Ужгородського району № 563 від 24.11.2017 року [PERSON] заповіт в сільській раді не посвідчував. Відповідно до довідки Ірлявської сільської ради Ужгородського району № 566 від 24.11.2017 року [PERSON] заповіт в сільській раді не посвідчував. Згідно довідок Ірлявської сільської ради №377 від 01.09.2017 року та № 568 від 24.11.2017 року вбачається, що [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою [ADDRESS]. Більше за цією адресою зареєстровано нікого не було і ніхто не проживав (мається на увазі інший син - [PERSON]). Судом встановлено, що з метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори, оскільки [PERSON] та [PERSON] є його дідом та бабою, а [PERSON] рідним дядьком, інші спадкоємці відсутні. За наслідками звернення була заведена спадкова справа, занесена до спадкового реєстру за № 62073478, відповідно до якої спадкодавцем являється [PERSON]. У зв'язку із відсутністю оригіналів державних актів на землю та правовстановлюючих документів на житловий будинок нотаріусом було відмовлено у видачі даного свідоцтва. Зокрема, відповідно до листа державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори Броді К.С. №180 від 19.03.2018 року через те, що відсутні документи, що посвідчують право власності на житловий будинок та відсутній державний акт на земельну ділянку було рекомендовано для вирішення цього питання звернутись до суду для визнання права власності в порядку спадкування. Згідно виписки з по господарської книги Ірлявської сільської ради № 538 від 13.11.2017 року встановлено, що за [PERSON], який помер [INFO] у погосподарському обліку закріплений особовий рахунок [NUMBER] по селу Андріївна та закінчений будівництвом будинок в 1959 році за адресою: [ADDRESS], Закарпатської області, загальна площа - 56 кв.м., житлова - 31кв.м. Відповідно до будинкової книги в додатку станом на час смерті останнього з спадкодавців зареєстрованими та такими, що фактично проживали у вказаному будинку залишались двоє: [PERSON] та [PERSON]. Спадкодавець - [PERSON] за життя право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] не оформив. Відповідно відомості, щодо цього будинку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно роз'яснень ВССУ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Таким законодавчим актом, зокрема, є Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. В свою чергу погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на будинок в порядку спадкування записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що первісним власником спірного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] ([PERSON]), який в подальшому був успадкований його Сином [PERSON]. Крім цього, згідно довідки Ірлявської сільської ради №539 від 13.11.2017 року вбачається, що рішенням 10 сесії 22 скликання Ірлявської сільської ради від 03.09.1997 року земельна ділянка площею 0.60 га., зареєстрована за дворогосподарством за адресою [ADDRESS] передана безоплатно у приватну власність [PERSON], який помер [INFO]. Останній за життя не розпочав процедуру приватизації земельної ділянки та відповідно не оформив державний акт на землю. Згідно ст. 328 ЦК України - громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод не заборонених законом. Із ст. 1218 ЦК України слідує, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить спадкоємцеві на загальних підставах. 30.05.2008 року Пленум Верховного суду України прийняв постанову №7 «Про судову практику у справах про спадкування», а 16.05.2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ видав лист за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до яких згідно пунктів 4.15 та 4.20 Наказу Мін'юсту від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації (в тому числі і на земельну), проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Таким чином необхідною умовою для видачі свідоцтва про право на спадщину є наявність правильно оформленого та належним чином зареєстрованого оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно, інформація в якому відповідає фактичному об'єкту нерухомого майна. Якщо ж існують будь-які проблеми з документами чи інші обставини, які унеможливлюють видачу нотаріусом свідоцтва на спадщину, спадкоємцеві після відмови нотаріуса єдиним шляхом оформлення спадкових прав залишається звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01.07.2004 року, то державна реєстрація прав на нього не була обов'язковою, а відтак виникнення права власності на нього не залежить від державної реєстрації. Крім того, порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя дійсно постійно користувався, проживав та фактично був власником житлового будинку за адресою [ADDRESS], однак правовстановлюючі документи не оформив та був власником земельної ділянки розміром 0,60 га., яка зареєстрована за цим же дворогосподарством, однак державний акт на землю не виготовив. З огляду на викладене в суді доведено, що [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], оскільки він являється його племінником, прийняв спадщину, подавши заяву про намір прийняти спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] померлого [INFO], тому є всі підстави для визнання за ним права власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого [INFO], тому позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Outcome: approved