Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки від 01 лютого 2016 р. недійсним, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], розташованої в межах Доманівської селищної ради. У 2011 р. він потребував коштів на лікування, у зв'язку з чим звернувся до відповідача з проханням надати йому кошти в обмін на те, що відповідач безоплатно користуватиметься протягом 5 років його земельною ділянкою. [PERSON] погодився, проте за умови укладання договору оренди. З метою укладення договору оренди він з відповідачем прийшов до нотаріуса. Згодом він дізнався, що підписав не договір оренди земельної ділянки, а заповіт на ім'я відповідача, як це могло статися, він не може пояснити. Знаючи про те, що вони домовлялися про користування земельною ділянкою протягом 5 років та цей строк закінчується у 2016 р., він звернувся до [PERSON] з вимогою повернути йому Державний акт на право власності на земельну ділянку та примірник договору для уточнення дати закінчення договору. Відповідач почав погрожувати йому та його доньці фізичною розправою. Після чого позивач з дружиною пішли до нотаріуса, де дізналися про укладання заповіту на ім'я відповідача. Вважаючи, що [PERSON] відносно позивача вчинив шахрайські дії, підробивши підпис у договорі, він 18 квітня 2016 р. скасував заповіт на його ім'я та звернувся до правоохоронних органів з заявою про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ст.358 КК України. Так як відповідач не віддавав йому державний акт на право власності на земельну ділянку та інші документи, [PERSON] виготовив нову технічну документацію. Після чого дізнався, що відповідач [PERSON] виготовив договір оренди, підробивши його підпис, вказаний договір зареєстрував 27.05.2016 р. на строк до 27.05.2065 р., не врахувавши, що люди не живуть понад 135 років, а укладання договору на такий строк не свідчить про здоровий глузд. Позивач просить визнати договір недійсним з підстав, визначених ст.ст.203, 215, 236 ЦК України, посилаючись на те, що він договір не підписував. Позивач [PERSON] особистої участі у розгляді справи не приймав. Його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила визнати вказаний договір недійсним. Суду пояснила, що [PERSON] ніколи не укладав письмового договору оренди ні з ким, у тому числі з [PERSON] З 2003 р. відповідач користувався земельною ділянкою позивача на підставі усної домовленості між сторонами. У 2011 р. [PERSON] під розписку взяв у відповідача [PERSON] 26 000 грн. на лікування, а тому до 2016 р. кошти за користування земельною ділянкою від [PERSON] з 2011 р. до 2016 р. не отримував. У 2016 р. позивач та його сім'я вирішили самостійно обробляти земельну ділянку, у зв'язку з чим звернулися до відповідача. Коли почали розбиратися у ситуації, виявилося, що відповідач підробив підпис [PERSON] та зареєстрував на 49 років договір оренди, більш того, позивач заповів відповідачеві земельну ділянку. [PERSON] не робив цього і не міг зробити, так як має дружину та дітей, а тому ніяк не міг заповісти своє майно відповідачеві. Представник [PERSON] стверджувала, що [PERSON] підкупив експерта, а тому висновок почеркознавчої експертизи про підписання договору позивачем є неправдивим. Відповідач [PERSON] позов не визнав, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність. Суду пояснив, що у 2011 р. позивач звернувся до нього з проханням позичити 26 000 грн. на лікування. Він позичив йому кошти, про що [PERSON] власноруч написав розписку, віддав йому в заставу Державний акт на землю та склав на його ім'я заповіт. У зв'язку з тим, що позичена на той час сума становила більше 3 тисяч доларів США, відповідач запропонував позивачеві укласти договір оренди земельної ділянки, на що останній погодився. При підписанні договору [PERSON] добре розумів, що передає земельну ділянку на строк 49 років, підписав договір він особисто. При підписанні договору позивач сказав, що він підписує договір, а подальші дії за договором мав здійснити [PERSON] Договір між ними був підписаний у 2011 р., проте зареєстрував він його дійсно у 2016 р. Представник відповідача [PERSON] також не визнала позов, посилалася на відсутність підстав для його задоволення, оскільки позивач особисто підписав договір оренди. Третя особа Шишацький О.В. надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, при вирішення справи покладався на розсуд суду. Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,58 га в межах території Доманівської селищної ради, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку. Між позивачем та відповідачем 01 лютого 2016 р. укладений договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки строком на 49 років, про що свідчить копія вказаного договору. Вказаний договір зареєстрований державним реєстратором прав на нерухоме майно Шишацьким О.В. 02.06.2016 р., індексний номер 29872150, реєстраційний номер 937532148227 Позивач даний договір оспорює, посилаючись на те, що він його не підписував і нікого на підписання його від свого імені не уповноважував, підпис від імені [PERSON] підробив [PERSON] Дослідженням вказаного договору встановлено, що він містить підпис від імені позивача в графі орендодавець, паспортні дані у договорі ідентичні відомостям у паспорті [PERSON] За заявою [PERSON] про те, що 27.05.2016 р. невстановлена особа підробила його підпис у договорі оренди земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] 14.06.2016 р. було зареєстроване до ЄРДР кримінальне провадження №12016150210000271 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. У ході досудового розслідування у відділі економічного розвитку і торгівлі Доманівської РДА був вилучений договір оренди, також у [PERSON] були відібрані вільні та експериментальні зразки підпису, після чого проведено судово-почеркознавчу експертизу. За висновком судово-почеркознавчої експертизи №1671 від 10.10.2016 р. підпис від імені [PERSON] у графі орендодавець договору оренди земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 01.02.2016 р. виконаний самим [PERSON] Кримінальне провадження за заявою [PERSON] закрите 24.10.2016 р. за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Вищезазначене підтверджується копіями: постанови про закриття кримінального провадження від 24.10.2016 р., висновку судового експерта за №1671 від 10.10.2016 р., реєстраційної справи №937532148227. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Відповідно до ст.215 цього ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні, позивач [PERSON] у позовній заяві посилалися на непідписання позивачем спірного договору, що, на їх думку, є підставою для визнання договору недійсним. Згідно ч.1 та ч.2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Представникові позивача [PERSON] у ході судового розгляду справи неодноразово роз'яснювалися права, у тому числі: заявляти клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи для підтвердження своїх вимог. [PERSON] правом на призначення експертизи не скористалася, більш того категорично відмовилася від проведення експертизи, посилаючись на те, що відповідач [PERSON], підкупивши судового експерта при проведенні експертизи у ході досудового розслідування, зробить це і при розгляді даної справи. Доказів на підтвердження таких висловлювань [PERSON] не надала. За такого суд приходить до висновку, що позивач та його представник не довели суду наявність передбачених п.3 ч.1 ст.203 ЦК України підстав для визнання недійсним спірного договору оренди, а тому позов не підлягає задоволенню. У силу ч.1 ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed