overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2021 р. зазначену позовну заяву направлено до Деснянського районного суду м. Києва, для розгляду за підсудністю. 18.03.2021 вищевказана справа надійшла на адресу Деснянського районного суду м. Києва та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2021 року була передана в провадження судді Зотько Т.А. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 24.03.2021 було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Позивач та відповідачка подали суду письмові заяви, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд про їх задоволення. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 07.09.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві (а/з № 1237), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який наразі проживає з відповідачкою. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчить викладене позивачем в заяві, сторони не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини. Відповідачка подала суду заяву, в якій зазначила про підтримання позовних вимог. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 15.04.2021 справу було передано за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021 року дана справа була передана на розгляд новому складу суду, після направлення її до суду за територіальною підсудністю. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 28.04.2021 було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Позивач та відповідач подали суду письмові заяви, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд про їх задоволення. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 20.08.2008 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з Державним Центром розвитку сім`ї (а/з № 1277), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчить викладене позивачем в заяві, позивач та відповідач не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини. Відповідач подав суду заяву, в якій зазначив про визнання позовних вимог. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні. Просить суд стягнути з відповідача компенсацію вартості ? частини автомобіля марки «SEAT», модель «LEON Citi Wagen», д/н [NUMBER], 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] в сумі 150 000,00 грн. з одночасним припиненням права власності за [PERSON] на ? частину автомобіля та визнання за відповідачем права особистої власності на спірний автомобіль. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.11.2015 року в порядку поділу майна подружжя визнано за позивачем та відповідачем по ? частині автомобіля марки «SEAT», модель «LEON Citi Wagen», д/н [NUMBER], 2011 року випуску, кузов № [NUMBER]. Починаючи з 30.03.2015 року відповідач одноособово користується спірним автомобілем та ніякої компенсації за таке користування не сплачує. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у змісті позовної заяви та доказів, які долучені до матеріалів справи та просили їх звдовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу Дніпровського районного суду м. Києва не надходило. Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторони позивача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Ірина Михайлівни, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2808, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 03.04.2017 року щодо стягнення 24 395 гривні 51 копійки з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що заборгованість по кредитному договору є спірною, в свою чергу вона не отримував від відповідача листа-вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Також, у відповідача пропущений строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, неустойки (штрафу, пені), процентів та інших платежів, а тому нотаріус не мав права вчиняти зазначений виконавчий напис, оскільки не перевірив безспірність розміру заборгованості. Вважає, що виконавчий напис № 2808, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 03.04.2017 року, було вчинено з порушенням вимог ст..ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій № 296/5. Позивач та Представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі виходячи з підстав позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву та додаткових письмових пояснень до позову, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у змісті відзиву на позовну заяву. Третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надала письмові пояснення на позовну заяву з прохання слухати справу за її відсутності та винести законне і справедливе рішення. Представник третьої особи Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причини поважності неявки до суду не повідомив. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: [PERSON], [PERSON] про перерозподіл розміру часток учасників приватизації. Просить суд визначити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що 16 квітня 1998 року на підставі Розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації міста Києва від 16 квітня 1998 року №4С-209 органом по оформленню права власності на об'єкти нерухомого майна і житла було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. На момент видачі свідоцтва про право власності [PERSON] була померлою та помилково не була знята з реєстраційного обліку. В наслідок чого не могла бути стороною правочину в силу закону. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року позов [PERSON] до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання права власності на частину нерухомого майна - задоволено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року в задоволенні позову [PERSON] до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання права власності на частину нерухомого майна відмовлено. Крім того на момент розгляду справи мати позивача [PERSON] померла, хоча вона мала право на приватизацію в момент її здійснення. Таким чином, оскільки фактична кількість учасників правочину, які отримали частки у праві власності на спірну квартиру зменшилась, частка кожного з учасників була рівною, а недійсність окремої частини правочину не тягне за собою недійсність інших його частин. Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Треті особи у судове засідання не з'явилися, хоча повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надали письмові заяви з прохання слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. Просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що він є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року. В даній квартирі позивач проживає з 2000 року, володіє відкрито, сплачує житлово-комунальні послуги та несе самостійно тягар утримання даного майна. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадкова справа не відкривалась і спадкоємці першої черги за законом, а саме син [PERSON] [INFO] , спадщину не приймав до дня смерті (липень 2008р). Як стало відомо, [PERSON] помер в 2008 році перебуваючи на стаціонарному лікуванні в КМКЛ № 5 та був похований за рахунок місцевого бюджету. Але, позивач вважав власником 1/2 частини квартири [PERSON] , тобто з часу відкриття спадщини після смерті матері ( [PERSON] ) і не знав, що останній не вчиняв жодних дій із прийняття та оформлення своїх спадкових прав. Про смерть [PERSON] взнав випадково. [PERSON] з липня 2008 року, тобто понад 10 років добросовісно володіє чужим майном (1/2 частини квартири) і не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, оскільки не є спадкоємцем за законом, так як на час відкриття спадщини єдиним живим спадкоємець першої черги був син померлої [PERSON] . Таким чином, фактично 1/2 частина спірної квартири є безхазяйною річчю, хоча на облік відповідним органом не бралась. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового розгляду подав заяву про розгляд справи без його участі, та в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки в судове засідання не повідомив. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання любу. Заява мотивована тим, що Дніпровським районним судом м. Києва 18.09.2019 року ухвалено вищевказане рішення, яким позовні вимоги задоволено. Проте, судом не вирішено питання розподілу судових витрат, а саме сплаченого позивачем судового збору у розмірі 768,40 грн. Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України для ухвалення додаткового судового рішення у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. З урахуванням положень ч. 4 ст.270 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за доцільне здійснювати розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення в порядку письмового провадження без виклику учасників справи. За змістом положень ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Вивчивши зміст поданої до суду заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.09.2019 року, ухваленим у цивільній справі № 755/11442/19, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання любу задоволено. При подачі позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. на підставі квитанції № 81 від 16.07.2019 року (а.с. 1). Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. Враховуючи предмет доказування та задоволення судом позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого останнім при подачі позову судового збору у розмірі по 768,40 грн. З урахуванням викладеного заява позивача про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву мотивує тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 16.12.2005 року. У період шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, з часом відносини погіршилися, у зв`язку із чим подальше спільне проживання та підтримання шлюбних відносин неможливо. Сторони проживають окремо, спільний бюджет та господарство не ведуть, а тому позивач не вбачає підстав для збереження шлюбу в подальшому. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.09.2020 року справу передано до Деснянського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про розгляд справи у його відсутність, позовну заяву підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача. Позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 грудня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2573. У період шлюбу народився син: [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та втратили один до одного почуття поваги і любові. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку , що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідачки [PERSON], про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог у своїй позовній заяві позивач посилався на те, що у 1988 році він зареєстрував шлюб з відповідачкою. У шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей, з яких неповнолітній син - [PERSON], [INFO], який зараз проживає разом відповідачкою. З травня 2014 року вони з відповідачкою спільно не мешкають, спільне господарство не ведуть. Позивач у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою по справі. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого потворно 20 серпня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, 05 листопада 1988 року за актовим записом №1722 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу мають двох дітей, з яких неповнолітній син - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане повторно 20 серпня 2014 року Виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №50. Як встановлено у судовому засіданні з травня 2014 сторони разом не мешкають, не ведуть спільного господарства, неповнолітній син після розірвання шлюбу залишиться проживати з відповідачкою, на утримання сина він по мірі можливості буде надавати матеріальну допомогу, на даний момент шлюб існує лише формально. Майновий спір відсутній. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім'я сторін носить формальний характер, з травня 2014 року сторони проживають окремо один від одного, за таких обставин подальше спільне життя подружжя неможливе та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя. Ні підставі вищевикладеного,

Outcome: approved