Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. 14 листопада 2018 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, на виконання якого позивач надав [PERSON] грошові кошти у сумі 8\~800 грн., а відповідач зобов`язався повертати борг частинами шляхом сплати щомісячних платежів, а повністю повернути борг у строк до 09 жовтня 2019 року. На забезпечення виконання [PERSON] його зобов`язань за договором позики 14 листопада 2018 року між позивачем і відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, якими останні зобов`язались нести солідарну з відповідачем [PERSON] відповідальність за невиконання ним його обов`язків за вищенаведеним договором позики. Разом з тим, [PERSON] зазначає, що свої обов`язки за договором позики відповідач [PERSON] виконував неналежним чином та повернув позивачу не всю суму боргу, а лише 4\~000 грн. За таких обставин, враховуючи, що договором позики передбачено, що за кожен день прострочення повернення боргу позичальник сплачує позикодавцеві 0,5% від неповерненої суми боргу, а поручителі відповідають солідарно з позичальником, позивач просить суд заявлені ним позовні вимоги задовольнити та солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики у сумі 9\~696 грн., з яких 4\~800 грн. неповернена позика, а 4\~896 грн. пеня за кожен день прострочення повернення позики, а також судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. та комісію банку у сумі 25 грн. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явився, проте надав суду відзив, у якому позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, а справу просив розглянути у його відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 14 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець надає позичальникові позику у сумі 8\~800 грн. для споживчих цілей на строк 9 місяців, а позичальник зобов`язується повернути позику згідно графіку у строк до 09 жовтня 2019 року (а.с. 4). Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, підтвердженням передання позивачем відповідачу [PERSON] грошових коштів у визначеній вищенаведеним договором позики сумі є розписка [PERSON] про отримання ним 14 листопада 2018 року грошових коштів від [PERSON] у сумі 8 800 грн. За приписами ч.ч. 1, 3 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 525\~ЦК\~України одностороння відмова від зобов`язання\~недопустима. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з тим, матеріали справи не містять доказів повернення позичальником грошових коштів позивачу, а відповідач [PERSON] не заперечує факту неповернення ним [PERSON] суми позики. За таких обставин, враховуючи доводи [PERSON] щодо повернення йому відповідачем частини позики у сумі 4\~000 грн., суд доходить переконання, що станом на час судового розгляду цієї справи сума неповернутих [PERSON] позивачу за договором позики від 14 листопада 2018 року грошових коштів становить 4\~800 грн. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині пені у сумі 4\~896 грн., суд виходить з положень ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, згідно яких пеня, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, є видом неустойки. У свою чергу, частиною першою статті 546 ЦК України неустойку, тобто грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, визначено одним із видів забезпечення зобов`язання. Статтею 547 ЦК України закріплено правило, за яким правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. З приписів частини другої статті 551 ЦК України слідує, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, пунктом 3.2 договору позики від 14 листопада 2018 року встановлено, що у разі порушення позичальником графіку повернення позики, обумовленого в п. 2.3 цього договору на строк понад 30 днів позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики. Позичальник додатково сплачує позикодавцеві 0,5% від залишку неповерненої суми позики за кожен прострочений день. Отже приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги [PERSON] , у тому числі, і в частині пені за укладеним між ними 14 листопада 2018 року договором позики, суд вважає можливим погодитись із цим розрахунком. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 14 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , а також між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки (а.с. 6, 7), пунктами 2.1 та 3.2 яких встановлено, що поручителі [PERSON] та [PERSON] беруть на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями [PERSON] за договором позики. Поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед позикодавцем. Поручитель відповідає по зобов`язаннях позичальника в повному обсязі, тобто: за повернення позики, сплату неустойки, процентів, відшкодування збитків, завданих позикодавцеві невиконанням або неналежним виконанням позичальником умов договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За приписами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Наведене дає суду підстави для висновку, що заборгованість за договором позики у сумі 4\~800 грн., а також пеня у сумі 4\~896 грн. підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи, що діючим цивільним процесуальним законодавством солідарне стягнення суми судових витрат не передбачено, суд доходить висновку про необхідність стягнення з кожного відповідача на користь позивача по 280 грн. 27 коп. судового збору. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідачів комісії банку у сумі 25 грн., то суд звертає увагу позивача, що діючим цивільним процесуальним законодавством, а саме статтею 141 ЦПК України, передбачено стягнення з однієї сторони на користь іншої саме судових витрат, якими, відповідно до ст. 133 ЦПК України, є судовий збір, а також витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать: 1) витрати на професійну правничу допомогу; 2) витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Таким чином, враховуючи, що комісія банку не належить до судових витрат, суд доходить переконання, що в цій частині позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial