Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності у спільному майні, посилаючись на те, що він є власником 29/36 частки житлового будинку [ADDRESS]. Вартість майна складає 39218,47 грн., іншим співвласником 7/36 частки житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON], вартість її частки складає 7625,81 грн. [PERSON] має окреме житло в м. Воронежі, де постійно проживає, крім того, її частка 7/36 є незначною та не може бути виділена в натурі в окрему ізольовану квартиру, у зв'язку з чим просить припинити право власності [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 7/36 частки житлового будинку [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання з'явилась, надала уточнену позовну заяву, посилаючись на те, що власником 29/36 частки житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] , іншим співвласником 7/36 частки житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON], яка постійно проживала в м. Воронежі, в 1995 році [PERSON] померла, після її смерті до нотаріальної контори ніхто зі спадкоємців з заявою про прийняття спадщини не звернувся, позивач весь час постійно відкрито користувався спірною частиною домоволодіння, сплачував послуги за її користування, у зв'язку з чим просила визнати за [PERSON] право власності на 7/36 частки житлового будинку [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Представник Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи містяться розписки, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності свого представника не надав. Відповідно до вимог ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим постановити заочне рішення по справі зі згоди представника позивача. Неявку відповідача в судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 листопада 2012 року, спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], є її чоловік [PERSON], спадщина складається з 29/36 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно витягу про державну реєстрацію з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 30.10.2012 року [PERSON] належить 7/36 частин житлового будинку, розташованого на адресою: [ADDRESS]; [PERSON] належить на праві приватної власності 14/36 та 15/36 частин житлового будинку розташованого на адресою: [ADDRESS]. З технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] № 47011 від 09 жовтня 2012 року вбачається, що за [PERSON] на праві приватної власності зареєстровано 29/36 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31 січня 1995 року, виданого Радянським відділом ЗАГС Воронежської області Росії, [PERSON] померла [INFO] в м. Воронеж РФ, про що зроблено актовий запис № 229. З відповіді Другої Харківської державної нотаріальної контори від 15.05.2014 року вбачається, що після смерті [PERSON], померлої [INFO], яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], заяв від спадкоємців про прийняття, про видачу або про відмову від прийняття спадщини не надходило, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та постійно проживає в домоволодінні [ADDRESS] з 10.03.1965 року, що вбачається зі штампу в паспорті, частка [PERSON] не є виділеною та знаходиться у відкритому безперервному користуванні [PERSON] з зазначеного періоду. В силу ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. В силу ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь тіж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В силу ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. За змістом ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння річчю вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлене рішенням суду. На підставі викладеного, суд вважає, що зібрані докази та фактичні обставини дозволяють задовольнити позов в повному обсязі, оскільки [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживала, після її смерті в [INFO] її спадкоємці спадщину не прийняли, [PERSON] з цього часу відкрито, добросовісно та безперервно користувався спірною часткою домоволодіння. На підставі викладеного, ст. ст. 33, 41, 47, 55 Конституції України,

Outcome: approved