Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, посилаючись на те, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 29 серпня 2009 року з вини відповідача, йому були заподіяні тяжкі тілесні пошкодження. Тривалий час він знаходився на лікуванні. Відповідач відповідно до вироку від 13 жовтня 2010 року відшкодував позивачу 20178,00 гривень. Внаслідок отриманих травм йому встановлено 2 групу інвалідності. У зв'язку з чим просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 70000,00 гривень. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що 29.08.2009 року з вини відповідача відбулася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої йому були заподіяні тілесні пошкодження, у процесі розгляду кримінальної справи відповідачем була відшкодована матеріальна шкода у розмірі 20178,00 гривень та у подальшому 1131,00 гривень. Проте йому також була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 70000,00 гривень, так як він втратив здоров'я, були зміненні життєві та виробничі стосунки. Відповідач з позовними вимогами погодився частково тільки у сумі 5000,00 гривень, пояснив, що дійсно з його вини відбулась дорожньо-транспортна пригода, та він відшкодував заподіяну матеріальну шкоду позивачу, у дорожньо-транспортної пригоді він також отримав тілесні пошкодження та йому він проходив лікування. На даний час він є державним службовцем та отримує низку заробітну платню та не в змозі відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 70000,00 гривень. Вислухавши сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.57 ЦПК України докази встановлюються на підставі пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 29 серпня 2009 року з вини відповідача відбулася ДТП, у результаті якої позивачу були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя у вигляді тупої травми живота з розривами печінки, селезінки, тонкого та товстого кишківника, внутрішнього крововиливу, закритого перелому лівого стегна, закритого перелому голівки лівої променевої кістки, розриву цілісності крижового кільця - розриву лонного з'єднання, забою нирок та інші (а. с. 4-5). Вироком Гагарінського районного суду міста Севастополя від 13 жовтня 2010 року [PERSON] засуджений за вказаний злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі без права керування всіма видами транспортних засобів. Застосовано ст. 75 КК України та звільнено [PERSON] від відбуття покарання, якщо він протягом одного року випробувального терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов'язки у відповідності зі ст. 76 КК України. Витрати на лікування склали 20 178 грн. та 1131,00 гривень, які [PERSON] за вироком у кримінальній справі та рішенням Гагарінського районного суду м. Севастополя від 03.12.2012 року відшкодував, що не заперечується сторонами. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідачем [PERSON] суду надана довідка б/н/4/160 від 10.01.2014 року що він дійсно працює у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Севастополі на посаді головного спеціаліста з 25.10.2012 р. по теперішній час. Відповідно до довідки б/н/5/159 від 10.01.2014 р. заробітна плата [PERSON] за період з липня 2013 року по грудень 2013 року складає 12441,78 гривень. Суд вважає, що позивачу була заподіяна моральна шкода, яка підлягаю відшкодуванню у розмірі 12000,00 гривень. В судовому засіданні було встановлено, що діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач зазнав значних душевних страждань, у зв'язку із отримання фізичних травм. Ці страждання знайшли свій прояв у нервовому стресі, погіршенні настрою, зміні звичного комфортного способу життя. Визначаючи розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходив з характеру та обсягу душевних страждань, яки позивач зазнав, їх тривалості та враховує, що відповідач є державним службовцем, отримує низьку заробітну плату, йому також були заподіяні тілесні пошкодження, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б принципам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial