Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] , про стягнення різниці між фактичним розміром завданої майнової шкоди і страховою виплатою та відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що 10 червня 2018 року у м. Луцьку по пр. Волі, 42 [PERSON] , керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110377-40, д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з транспортним засобом Ford Transit, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5675651 відповідальність водія транспортного засобу ЗАЗ 110377-40 була застрахована за шкоду, заподіяну третім особам, ліміт відповідальності 98 000 грн. ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» листом від 16 листопада 2018 року повідомило, що позивач може отримати страхову виплату в розмірі 10 633,4 грн. Натомість, позивач зазначає, що він листом від 19 жовтня 2018 року повідомив відповідача про те, що він не погоджується з розміром страхового відшкодування, оскільки Актом дефектовки встановлено, що вартість відновлювального ремонту його транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди становить 73 997 грн. З врахуванням наведеного позивач переконаний, що з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на його користь підлягають стягненню 63 363,6 грн як різниця між завданими збитками та страховим відшкодуванням. Крім того, [PERSON] зазначає, що відповідач неправомірно занизив вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, внаслідок чого позбавив його можливості своєчасно відремонтувати автомобіль, чим завдав істотної моральної шкоди. Вказує, що після дорожньо-транспортної пригоди він не знає як організовувати своє життя та роботу, хвилюється, втратив нормальні життєві зв`язки, перебуває в нервовій напрузі та стресі, адже він заробляв на життя як водій. Завдану йому моральну шкоду оцінює в розмірі 5000 грн. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 63 363,6 грн; стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану неправомірним заниженням вартості відновлювального ремонту у розмірі 10 000 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. У відзиві на позов ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» зазначає, що позивачем при розрахунку суми позовних вимог покладено в основу акт дефектовки ПП «Санбридж». Вартість ремонту, яка зазначена у акті дефектовки, є сума відновлювального ремонту без урахування зносу, з огляду на що такий акт не може бути прийнятий до уваги страховиком при визначенні суми страхового відшкодування, адже він не враховує коефіцієнт зносу, який згідно висновку експерта становить 64%. Просить в позові відмовити. 17 вересня 2019 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначає, що висновком судової автотоварознавчої експертизи встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 23379,72 грн, а тому різниця між відновлювальним ремонтом і страховою виплатою становить 12 746,32 грн. В зв`язку з цим просить стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 12 746,32 грн; стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану неправомірним заниженням вартості відновлювального ремонту у розмірі 1500 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правової допомоги. Представник позивача в судове засідання не з`явився, заявою від 17 вересня 2019 року просить розгляд справи здійснювати без його участі, зменшені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що [PERSON] 10 червня 2018 року, керуючи автомобілем ЗАЗ 110377-40, д.н.з. [NUMBER] , по проспекту Волі, 42 в місті Луцьку, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобілем марки Ford Transit, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України. Згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2018 року винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] , який керував автомобілем ЗАЗ 110377-40, д.н.з. [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ЗАЗ 110377-40, реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», що підтверджується полісом № АМ/5675651. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну, визначено у розмірі 100 тис. гривень, франшиза -2000 гривень. З матеріалів справи вбачається, що страховик, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», виконуючи свої майнові зобов`язання за полісом № АМ/5675651, виплатив позивачу [PERSON] страхове відшкодування, в розмірі 10 633,4 грн., про що свідчить копія платіжного доручення № 20616 від 12 вересня 2018 року. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суттєво занизили суму страхового відшкодування, адже відповідно до Акту дефектовки від 12 вересня 2018 року, який виконано ПП «Санбридж» на його замовлення, вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Transit, д.н.з. [NUMBER] , становить 73 997,00 грн. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон №1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону №1961-IV). Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону №1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю,здоров`ю, майну третьої особи. Порядок відшкодування шкоди пов`язаний з пошкодженням транспортного засобу закріплений у ст. 29 Закону №1961-IV, де вказано, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити настоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного. Висновком судової автотоварознавчої експертизи №43 від 10 липня 2019 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту досліджуваного КТЗ Ford Transit, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 10 червня 2018 року становила 23 379,72 грн. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Проте покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування відповідальності та сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Велика Палата вважає, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі виникнення деліктного зобов`язання страховик бере на себе виконання обов`язку страхувальника у межах суми страхового відшкодування, а страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, може звернутися з позовом до страховика, у якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що відповідає загальній меті страхування. Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Transit, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого на час скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь позивача різниці між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням, адже така страхова сума не перевищує ліміт відповідальності страховика. Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в користь [PERSON] 12 746,32 грн різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (23 779,72 грн - 10 633,40 грн). Разом з тим позовна вимога [PERSON] про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ст.26-1 Закону №1961-ІV, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Як визначено пунктом 23.1 ст.23 Закону №1961-ІV - шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Позивачем, в порушення ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів спричинення йому моральних страждань внаслідок завдання в дорожньо-транспортній пригоді шкоди здоров`ю. В спірному випадку вимогу позивача про відшкодування йому страховиком моральної шкоди не можна вважати обґрунтованою, оскільки завдану моральну шкоду позивач пов`язує із пошкодженням майна, що в силу ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є підставою для стягнення такої шкоди із страхової компанії згідно страхового поліса. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі частково задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати пов`язані із проведенням експертизи та витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з рахунку Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС №07/033492 від 10 травня 2019 року вартість судової автоварознавчої експертизи становить 1 015,20 грн. Вказана сума сплачена позивачем на рахунок Волинського НДЕКЦ. З врахуванням того, що висновок експертизи став підставою для зменшення позовних вимог позивачем, суд вважає за доцільне покласти витрати на проведення такого експертного дослідження на сторони в рівних частинах. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 507,6 грн. витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи. Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З акту прийому-передачі наданих послуг з професійної правової допомоги від 17 вересня 2019 року вбачається, що загальна вартість послуг, наданих адвокатом Карпуком А.С . позивачу [PERSON] становить 9933 грн, з яких: 2400 грн. - аналіз законодавства, попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин; складення позовної заяви - 3200 грн; підготовка клопотання про призначення судової експертизи - 1600 грн; участь в судових засіданнях - 1933 грн. Квитанцією до прибуткового касового ордеру №1/17/09/19 від 17 вересня 2019 року підтверджено, що [PERSON] здійснив оплату послуг адвоката Карпука А.С. в сумі 9933 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак, з аналізу статті 137 ЦПК України, випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 4 цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Такі ж критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надання доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. А тому, враховуючи розмір задоволених позовних вимог та відповідність їх критерію співмірності, суд приходить до висновку про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] 4 966,5 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial