Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних від суми позики та 4379 грн. 55 коп. індексу інфляції посилаючись на те, що 30.11.2012 року він та відповідач уклали договір позики, відповідно до якого він надав відповідачу грошові кошти в сумі 36\~000 грн. 00 коп.. На підтвердження укладання договору позики відповідач власноруч написав розписку в отриманні коштів. 09.12.2015 року рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області по справі № 184/3157/13-ц (яке частково змінене рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, провадження № 22-ц/774/1089/К/16) було стягнуто з відповідача на користь позивача у рахунок повернення суми боргу згідно договору позики від 30.11.2012 року суму 61\~922 грн. 00 коп., що складається з суми боргу за договором позики - 33\~950 грн., суми інфляції - 25\~123 грн. та 3% річних - 2\~849 грн., станом на 19.10.2015 рік. Проте з моменту винесення рішення його виконання у добровільному та примусовому порядку не здійснено. Порушення відповідачем прав позивача триває весь цей час. Позивач не має можливості користуватися своїми коштами і отримувати економічну вигоду. Більш того, сума, яка підлягала стягненню, поступово зменшується через знецінення грошової одиниці. Тому позивач змушений звернутися до суду з новим позовом про стягнення з відповідача, як позичальника та боржника 3\~% річних та інфляційної складової боргу за період з моменту останнього розрахунку складової боргу до теперішнього часу, а також просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. 15 лютого 2017 року ухвалою Орджонікідзевського міського суду було визнано обов'язкову явку позивача в судове засідання. 27 лютого 2017 року позивач повторно надав клопотання про розгляд справи за його відсутності посилаючись на ч.2 ст.158 ЦПК України, в зв'язку з чим суд вирішив розглядати справу за його відсутності, на підставі наданих матеріалів позивачем за участю відповідача. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду клопотання про проведення судового засідання без його участі та позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що рішення по справі прийняті Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області та Апеляційним судом Дніпропетровської області є незаконними, оскільки судді не брали до уваги його заперечення, посилання позивача на рішення цих судів є необґрунтованими і незрозумілими для нього. Суд, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що 30.11.2012 року позивач та відповідач уклали договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 36\~000 грн. 00 коп., що підтверджується власноруч написаною розпискою відповідача. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09.12.2015 року було стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу за договором - 33\~950\~грн. та розмір відсотків річних від суми позики - 2 849 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.08.2016 року було скасовано рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат та ухвалено в цій частині нове рішення: стягнути з відповідача на користь позивача - 25\~123 грн. в рахунок відшкодування інфляційних збитків. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на це суд правовідносини, встановленні рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області та підтверджені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, що виникли між позивачем та відповідачем на підставі договору позики розцінює як такі, що мали місце, та не потребують повторного доказування або спростування. Позиція відповідача щодо необґрунтованості посилання позивача на ці рішення є неправильною, оскільки юридичний факт встановлений цими рішеннями, стосується предмету позовної заяви та настання правових наслідків, щодо невиконання зобов'язань стороною договору. Крім того суд не бере до уваги посилання відповідача про незаконність винесених судами рішень, оскільки відповідні рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області та Апеляційного суду Дніпропетровської області не скасовані та набрали законної сили. Відповідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК). За загальним правилом зобов'язання припиняється виконанням, здійсненим належним чином (стаття 599 ЦК). Судом був застосований спосіб захисту цивільних прав та інтересів Позикодавця у вигляді примусового виконання обов'язків позичальника в натурі (сплата заборгованості за договором), передбачений пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК. З моменту винесення рішення його виконання у добровільному та примусовому порядку не здійснювалося, що не спростовано відповідачем у судовому засіданні, порушення прав позивача триває, позивач не має можливості користуватися своїми коштами і отримувати економічну вигоду, сума, яка підлягала стягненню, поступово зменшується через знецінення грошової одиниці. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема,\~стаття 599 ЦК України\~передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно зі\~статтею 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Отже, договірні відносини між Позивачем і Відповідачем у період з моменту винесення рішення суду про примусове виконання боржником грошового зобов'язання до його фактичного виконання між сторонами не припиняються та до теперішнього часу продовжують існувати. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає право Позикодавця на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також 3% річних від простроченої суми. Розрахунок 3% річних з 20.10.2015 року до 10.01.2017 року розраховується за формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, що у цифровому значенні є таким: (33950:365x3x449:100 = 1 252 грн. 89 коп.) Згідно даних Міністерства фінансів України індекси інфляції у відсотках у вказаний період були наступними: 2015 98,7102,0100,7 2016100,999,6101,0103,5100,199,899,999,7101,8102,8101,8100,9 Згідно до норм і рекомендацій Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: І Іс = (І І 1:100) х (І І 2:100) х (І І 3:100) х ...(І І Z: 100), де І І 1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, І І 2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення, ... 11 Z - індекс інфляції за останній місяць прострочення, що у цифровому значенні є таким: (0,987 х 1,020 х 1,007 х 1,009 х 0,996 х 1,010 х 1,035 х 1,001 х 0,998 х 0,999 х 0,997 х 1,018 х 1,028 х 1,018 = 1,129). Таким чином, індекс інфляції становить - (1,129), що в цифровому значенні є таким: (33950 грн. х 1,129 - 33950 = 4 379 грн. 55 коп.). У звязку з тим, що Відповідач не повернув Позивачу кошти вчасно, він зобовязаний сплатити, 1 252 грн. 89 коп. (одна тисяча двісті пятдесят дві гривні 89 коп.) - розмір 3% відсотків річних від суми позики та 4 379 грн. 55 коп. (чотири тисячі триста сімдесят девять гривень 55 коп.) - проценти індексу інфляції. Усього заборгованість складає: 5 632 грн. 44 коп. (пять тисяч шістсот тридцять дві гривні 44 копійки). Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~ На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved