Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійсними умов договору. Позов мотивує тим, 26.10.2012 року між ним та ПАТ «Терра Банк» укладено кредитний договір про встановлення овердрафту №СБ-497/1, відповідно до умов якого, надано кредит в розмірі 13\~200 грн. на споживчі цілі, з кінцевою датою повернення до 24.10.2014 року. Договором було встановлено особливі умови щодо дати остаточного повернення коштів, які повязували зі звільненням позичальника з роботи в ПАТ «Терра Банк», датою остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум кредиту та процентів за ним встановлювалася дата його звільнення відповідно до наказу банку. Оскільки був звільнений з місця роботи 26.09.2014 року, з рахунків відкритих в банку було списано суму кредитної заборгованості. Вважає таке списання неправомірним, таким що вносить дисбаланс в правовідносини між сторонами та створює додаткові обовязки, як для споживача фінансових послуг, щодо дострокового повернення кредиту. А тому, просив визнати недійсним пункт 2.3.2 кредитного договору про встановлення овердрафту №СБ-497/1 від 26.10.2012 року. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав. Суду пояснив, що даний пункт договору встановлює дискримінаційні умови, списання коштів з зарплатного рахунку було проведено самовільно. Банк не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, частково провів списання, на даний час договір дійсний. Від відповідача на адресу суду надійшли письмові заперечення, в яких вимоги позову відповідач не визнав, в задовленні позову просив відмовити. Вказував, що договір був укладений добровільно, позивач був ознайомлений з усіма його пунктами. А тому, зобовязання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору. Стороною позивача не доведено факту недотримання, на момент укладення договору, вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення позивача, враховуючи заперечення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що 26.10.2012 року між [PERSON] та ПАТ «Терра Банк» укладено кредитний договір про встановлення овердрафту №СБ-497/1, відповідно до умов якого, надано кредит в розмірі 13\~200 грн. на споживчі цілі, з кінцевою датою повернення до 24.10.2013 року (а.с. 3-6). Сторони також домовилися про те, що у випаку, якщо за 5 робочих днів до настання дати остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум кредиту, передбаченої договором, банк не направить позичальнику письмове повідомлення з вимогою погасити всю суму кредиту, сторони дійшли згоди продовжти строк користування кредитом щоразу на кожний наступний рік (п.2.3.1 кредитного договору). Позивач, зокрема, покликається на те, що при укладенні кредитного договору був порушений принцип справедливості. З кредитного договору про встановлення овердрафту №СБ-497/1 вбачається, що в ньому повно викладено інформацію про умови кредитування, детально описано предмет договору, викладено порядок розрахунків. Крім того, в договорі чітко прописані права і обовязки сторін, а також, відповідальність за невиконання умов договору. Частиною 2 Договору визначено предмет договору, встановлено строки та умови виконання кредитних зобовязань. Зокрема, однією з умов передбачено, у разі звільнення позичальника з роботи в ПАТ «Терра Банк», датою останнього повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум кредиту та процентів за ним відповідно до Договору є дата його звільнення позичальника відповідно до наказу Банку. При цьому ліміт овердрафту, в день звільнення позичальника, скасовується та заборгованість за Догоовром, у разі непогашення позичальника в день звільнення, переноситься на рахунки простроченої заборгованості (п. 2.3.2. кредитного договору). Відповідно до ч.1 ст.12 та ч.1 ст.13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Підписуючи кредитний договір позивач погодився з усіма його умовами. Під час підписання договору позичальник підтвердив своє ознайомлення у письмовій формі з усіма умовами кредитування, які були запропоновані банком в обсязі, передбаченому Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У той же час, позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 1056 ЦК України). За правилами ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18). Отже, за змістом ст. ст.\~11,\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Судом встановлено, що перед укладенням сторонами кредитного договору банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч. ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, відсоткову ставку, порядок розрахунків, відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; позивач особистим підписом засвідчив, що він ознайомився з умовами кредитування, його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі; виконання банком зазначених умов підтверджено позивачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив отримання вищевказаної інформації та те, що він погодився з умовами договору; на момент укладення кредитного договору позивач не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої обовязки за договором із повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, що підтверджується випискою по рахунку клієнта (а.с. 10,11), що свідчить про прийняття позивачем таких умов договору, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. Відповідно до наказу №61-ос від 23.09.2014 року [PERSON] було звільнено з ПАТ «Терра Банк», у звязку зі скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 9). Суд, вважає правомірним застосування п. 2.3.2. Кредитного договору, оскільки така умова була погоджена сторонами на момент укладення договору. Крім того, зі змісту кредитного договору не вбачається жодної з перелічених в законі умов, які визнаються несправедливими, як не вбачається і будь-яких інших несправедливих умов. Позивачем не доведено та необґрунтовано факту несправедливості умов кредитного договору. За таких обставин, суд дійшов висновку, в звязку з відсутністю передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» підстав для визнання недійсним окремих пунктів кредитного договору, вимоги позову є безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed