Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовними вимогами про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] проценти за користування коштами за період з 21 листопада 2014 року по 24 лютого 2016 року у розмірі 402 905 грн. 95 коп., суму інфляційного збільшення боргу за період з грудня 2014 року по січень 2016 року включно в розмірі 478 935 грн. 31 коп., три проценти річних за період з 21 лис\-топада 2014 року по 24 лютого 2016 року в сумі 48 227 грн. 13 коп., та неустойки за період з 21 листопада 2016 року по 24 лютого 2016 року в розмірі 920 000 грн. 00 коп., що за\-галом складає суму 1 850 068 грн. 39 коп. та вирішити питання про стягнення судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав в по\-зику грошові кошти в сумі 970 000 грн. 00 коп., що складає еквіва\-лент 200 000 (двісті тисяч) доларів США, зі строком повернення боргу до 24 грудня 2008 року. В забезпечення виконання [PERSON], його зобовязань за договором позики від 24 червня 2008 року, між позивачем та [PERSON] 24 червня 2008 року був укладений договір поруки. Як вказує позивач відповідачами були порушені зобовязання за договором позики, у звязку з чим борг у повному обсязі не повернутий. Позивач зазначає, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02.02.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі 365 544 грн. 07 коп. Оскільки, відповідачі свого обовязку з повернення боргу у визначеному судовим рі\-шенням розмірі, що набрало законної сили, не виконали позивач був змушений знову зверну\-тися в суд за захистом своїх порушених відповідачами прав з вимогами про стягнення з [PERSON] процентів за користування позиченими коштами, інфляційного збіль\-шення суми боргу, трьох процентів річних та неустойки. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06.12.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості в розмірі 31 993 грн. 92 коп. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку в розмірі 50\~000 грн. 00 коп. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2013 року стягнуто з відповідача за договором позики від 24.06.2008 року неустойку в розмірі 176 000 грн. 00 коп., три проценти річних у розмірі 2 132 грн. 30 коп., судовий збір в розмірі 1 791 грн. 32 коп., всього 179 923 грн. 62 коп. Позивач зазначає, що згідно зазначених вище судових рішень, які набрали законної сили, всього за ук\-ладеним договором позики від 24 червня 2008 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто суму заборгованості в розмірі 627 461 грн. 61 коп. Відповідач свого обовязку з повернення боргу у визначеному судовими рішен\-нями, що набрали законної сили, обсязі не виконав взагалі. Окрім цього, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.03.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування коштами в розмірі 59 333 грн. 80 коп., суму інфляційного збільшення в розмірі 19 030 грн. 13 коп. та неустойку за нена\-лежне виконання зобовязань в сумі 600 000 грн. 00 коп., а всього - 878 390 грн. 41 коп., а також судовий збір в розмірі 3 564 грн. 28 квітня 2015 року Київським районним судом м. Харкова видано виконавчі листи. Для примусового виконання вказаних судових рішень та примусового стягнення з відповідача заборгованості, позивач звертався до Київського ВДВС ХМУЮ із заявами про відкриття виконавчих проваджень. У звязку з невиконанням відповідачами своїх зобовязань, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] та [PERSON] процентів за користування пози\-ченими у нього коштами, трьох процентів річних, суми інфляційного збільшення та неустойки за період з 21 листопада 2014 року по 24 лютого 2016 року, що не охоплюються позовними вимогами, які були предметом попереднього судового розгляду. В судове засідання\~\~позивач не зявився та його представник, який діє на підставі довіреності не зявились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, вказавши про підтримання позовних вимог в повному обсязі, просили позов задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення судового розгляду до суду не направляв, у звязку з чим суд вважає за можливим розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи та з урахуванням доводів, викладених в письмових поясненнях, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Положення ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,\~\~визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, як встановлено статтею 1047 Цивільного кодексу України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до копії договору від 24 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] отримав в по\-зику грошові кошти в сумі 970 000 грн. 00 коп., що складає еквіва\-лент 200 000 (двісті тисяч) доларів США, зі строком повернення боргу до 24 грудня 2008 року (арк. справи 16) Згідно з копією договору поруки від 24.06.2008 року вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки (арк. справи 17). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.11.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 318519,41 грн. (арк. справи 18). Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02.10.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 25.12.2008 року по 15.03.2010 року 343911,90 грн., три проценти річних від простроченої суми 10\~812,17 грн., неустойку 10\~000 грн., всього 363\~724,07 грн., судові витрати в розмірі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення 120 грн. (арк. справи 19-20). Постановами старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 27.03.2013 року відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів № 2-3259/10/03 від 24.09.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 363724,07 грн. та 1820 грн. (арк.. справи 25-26). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.07.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційного збільшення боргу в розмірі 8\~277,18 грн., три відсотки річних від суми боргу в розмірі 10819,46 грн., судовий збір в розмірі 214,60 грн., всього 19311 грн.24 коп. (арк. справи 27-28). Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06.12.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційного збільшення боргу в розмірі 18\~277 грн., замість 8\~277 грн., три проценти річних за прострочення виконання зобовязання в розмірі 13\~399 грн. замість 10\~819,46 грн., судовий збір в розмірі 316,77 грн. замість 214,60 грн., всього 31993,92 грн. замість19311,24 грн., відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки в розмірі 892 000 грн. (арк. справи 29-30). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.06.2013 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.07.2012 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 02.10.2011 року в частині позовних вимог щодо стягнення неустойки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (арк. справи 31-32). Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.11.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку в розмірі 50\~000 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (арк. справи 33). Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 10.01.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №640/10785/13-ц від 19.12.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 50\~000 грн. (арк. справи 36). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за договором позики в розмірі 176\~000 грн., три відсотки річних в розмірі 2132,30 грн., судовий збір 1791,32 грн. (арк. справи 39-40). Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 04.04.2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №640/267/13/06 від 28.03.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки за договором позики в розмірі 176\~000 грн., три відсотки річних в розмірі 2132,30 грн., судовий збір 1791,32 грн. (арк. справи 43). Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 04.04.2013 року накладено арешт на все майно боржника [PERSON] в межах суми звернення стягнення 179 923,62 грн., накладено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (арк. справи 44). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.03.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 59\~333,80 грн., суму інфляційного збільшення в розмірі 70156,48 грн., три проценти річних в розмірі 19\~030,13 грн. та неустойку за неналежне виконання зобовязань в сумі 600\~000 грн., всього 878\~390,41 грн., судовий збір в розмірі 3654 грн. (арк. справи 45-46). На виконання вказаного рішення Київським районним судом м. Харкова видано виконавчі листи по справі № 640/21392/14-ц від 28.05.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 59\~333,80 грн., суму інфляційного збільшення в розмірі 70156,48 грн., три проценти річних в розмірі 19\~030,13 грн. та неустойку за неналежне виконання зобовязань в сумі 600\~000 грн., всього 878\~390,41 грн., судовий збір в розмірі 3654 грн. (арк. справи 47-48). Зі змісту заяв від 11.06.2015 року вбачається, що представник позивача звертався до Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про відкриття виконавчих проваджень (арк. справи 49-50). Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Зобов'язання, як зазначено в статті 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що [PERSON] уклавши договір позики з [PERSON] та договір поруки з [PERSON] у останніх виникли солідарні зобов'язання по поверненню позики. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 Цивільного кодексу України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зі змісту статті 625 Цивільного кодексу України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, належна до стягнення з відповідачів на користь позивача сума трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу за період з 21 листопада 2014 року по 24 лютого 2016 року складає 48\~227 грн. 13 коп. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи те, що умовами договорами позики, укладеними між позивачем та відповідачем не було встановлено розмір процентів, тому суд вважає вірним розрахунок позивача щодо розміру процентів, виходячи з рівня облікової ставки Національного банку України за період користування сумою позики з 21 листопада 2014 року по 24 лютого 2016 року, що складає 402\~905 грн. 95 коп. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму по\-зики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання гро\-шового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуван\-ням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річ\-них від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Відповідно до рішення ВСУ від 26.11.2008 року справа № 6-1337св08, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін)- це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання гро\-шового зобовязання, яке визначене договором у гривні. В залежності від розміру індексу споживчих цін за відповідний період згідно даних Дер\-жавного комітету статистики інфляційне збільшення суми безпідставно набутих коштів за пе\-ріод з грудня 2014 року по січень 2016 року становить 478\~935 грн. 31 коп. Крім того, сторонами передбачено спосіб забезпечення виконання відповідачем його зобовязань з повернення позивачу позичених коштів ще й безпосередньо умовами укладено\-го ними Договору позики грошей. Згідно з п. п. 2, 3 ч. 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають пра\-вові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, крім іншого, сплата неустойки та відшкодування збитків. Відповідно до статті 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Стаття 549 визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно зі статтею 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, і в такому разі її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до змісту п. 1 Договору позики сторони домовилися, зокрема, що за про\-строчення будь-якого строку виконання по поверненню позики по\-зичальник повинен сплатити на користь позикодавця неустойку в розмірі 2 000 гривень за кожен день прострочення. Прострочення виконання відповідачами їх зобовязань за договором позики в період з 21 листопада 2014 року по 24 лютого 2016 року складає 460 днів, отже, розмір належної до сплати відповідачами на користь позивача неустойки становитиме 920 000 грн. 00 коп. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених\~\~обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача, тому на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 3\~445грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved