Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обгрунтування позовних вимог, що 22 лютого 1992 року у відділі ЗАГС Кіровоградського міськвиконкому він зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] і проживав з нею шлюбним життям до 2010 року, після чого шлюбні відносини з відповідачем були фактично припинені. Позивач також зазначив, що від шлюбу у них є повнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через розбіжність поглядів на життя та несумісність характерів, при цьому, на теперішній час їх не пов'язує спільний побут, вони не ведуть спільного господарства, у кожного є індивідуальні доходи та особисте життя. Позивач також зазначив, що відповідач понад рік проживає у громадянському шлюбі з іншим чоловіком. З огляду на зазначене, позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, подальше його збереження і примирення з відповідачем не можливі, у зв'язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. З посиланням на ст.ст.110, 112 СК України, позивач [PERSON] просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 22 лютого 1992 року у відділі ЗАГС Кіровоградського міськвиконкому, актовий запис №127. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити, час для примирення просив не надавати, оскільки наміру примирятися з відповідачем не має, як не має і бажання продовжувати шлюбні відносини з відповідачем. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи не заперечувала щодо розірвання шлюбу з позивачем, клопотань про надання їй часу для примирення з позивачем не заявляла, при цьому надала заперечення, в яких не погоджується з викладеними позивачем у позовній заяві фактами та в обгрунтування заперечень зазначила, що з позивачем до теперішнього часу проживають спільно (вона та двоє їх дітей) в будинку по [ADDRESS], який куплений ними в кредит за іпотечною програмою Фонду молодіжного житлового будівництва та оформлений на позивача, в свою чергу, позивач після виходу в січні, 2010 року на пенсію, ніде не працює, зникає з місця проживання на тиждень, аргументуючи це його бажанням відпочити від подружнього життя та дітей, при цьому, вона самостійно зібрала перший внесок на придбання житла, після чого з дітьми самостійно здійснювала і продовжує здійснювати ремонтні роботи в будинку, більш того, вона несе постійні витрати на утримання дітей, в той час як позивач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Відповідач також зазначила, що не відповідають дійсності та є такими, що порочать її честь та гідність і зазначені позивачем обставини щодо її проживання у громадянському шлюбі з іншим чоловіком. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, та даний факт не заперечувався сторонами по справі, що останні зареєстрували шлюб 22 лютого 1992 року у відділі ЗАГС Кіровоградського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №127, про що свідчить також повторно видане 18 лютого 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], сімейні та подружні стосунки не підтримують, намірів відновлювати їх не мають, на примирення не згодні. Крім того, судом встановлено, що від спільного шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначив позивач, через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння, втрати почуттів любові та поваги, в свою чергу відповідач вважає, що, причиною припинення сімейних стосунків стало недбале ставлення позивача до сімейних цінностей, його зради, байдужість до дітей, самоусунення від ведення спільного господарства, відсутність фізичної допомоги позивача з облаштування будинку, проведення в ньому ремонтних робіт. За вказаних сторонами в сукупності обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явленний одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, наявність між подружжям неприязних стосунків, дійсні причини пред'явлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, проти чого відповідач не заперечувала, приймаючи також до уваги наведені як позивачем, так і відповідачем причини припинення між ними шлюбних відносин, а також враховуючи ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред'явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням ним його наслідків, суд дійшов до висновку про те, що шлюб між сторонами, з урахуванням наявності сукупності об'єктивних підстав для розірвання шлюбу, носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, підстав для вжиття заходів примирення суд не вбачає, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті немайнові права сторін, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. При цьому судом відзначається, що між сторонами фактично наявний майновий спір, в т.ч. щодо майна, набутого ними за час шлюбу, який (спір) може бути вирішено сторонами шляхом пред'явлення позову про визнання майна, набутого подружжям за час шлюбу, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, в іншому позовному провадженні способами захисту цивільних прав та інтересів, які передбачені положеннями СК України, більш того, суд відзначає, що, відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved