Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свій позов мотивує тим, що він 12.08.2015 дав у борг [PERSON] 7900,00 грн. Факт отримання ним від позивача вказаної суми підтверджується розпискою, яка написана [PERSON] власноручно 12.08.2015. Відповідач зобов'язувався повернути борг до 01.05.2016, але до сьогоднішнього дня своє зобов'язання не виконав. Неодноразові нагадування про повернення боргу [PERSON] ігнорує, а останнім часом став переховуватись від позивача та уникати спілкування. Станом на 02.07.2018 термін прострочки повернення боргу складає 793 дні. Розрахунок трьох відсотків річних: 7900,00 грн. х 3% : 365 : 100 х 793 дні = 514,90 грн. Загальна сума боргу, яку має повернути позивачу [PERSON] складає 8414,90 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 8414,90 грн. боргу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу без його участі, позов задовольнити в повному обсязі, на підтвердження наявності боргу надав до суду оригінал розписки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі. Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] 12.08.2015 року отримав у борг в [PERSON] грошові кошти в сумі 7900,00 грн. Для підтвердження факту передачі коштів, відповідачем було написано розписку, згідно якої [PERSON] зобов'язувався повернути борг в сумі 7900,00 грн. до 01.05.2016 року. Крім того, відповідач зобов'язувався в разі не повернення боргу заставою буде його автомобіль ВАЗ-2101 (а.с.30). Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Крім того, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказана правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13. При наявності таких доказів суд вважає доведеним отримання відповідачем від позивача грошових коштів зазначених в розписці. Також встановлено, що до дня звернення позивача в суд, відповідач не повернув позивачу борг в сумі 7900,00 грн., чим порушив вимоги ст. 1049 Цивільного кодексу України та зобов'язання по вищевказаному договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Так як відповідач договірні зобов'язання щодо повернення позивачу грошових коштів у встановлені строки не виконав - це є порушенням зобов'язання. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, з яким погоджується суд, відповідач прострочив повернення боргу на 793 дні, сума трьох відсотків річних складає 514,90 грн. (7900,00 грн. грн. х 3% : 365 : 100 х 793 дні = 514,90 грн.). Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. При подачі позовної заяви до суду, позивач був звільнений від сплати судового збору у розмірі 704,80 грн., тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України, дані витрати підлягають до стягнення з відповідача.

Outcome: approved