Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суд з позовом, яким просив визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], на земельну ділянку площею 3,00 га, що розташована на території Кам`янської сільської ради, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали померлій [INFO] [PERSON] та померлому [INFO] [PERSON]. Мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок на ім'я спадкодавця, із якого частка належала [PERSON], а ще частка належала померлій [INFO] [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 444, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному, тобто по 1/2 частині, належав житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], що також підтверджено довідкою, наданою виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 06.05.2014 року за № 817, а також підтверджено довідкою від 13.01.2015 року за № 27, наданою комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації». Крім цього, [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,00 га, розташована на території Кам`янської сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 15.02.2001 року, виданого на підставі рішення 17 сесії ХХІІІ скликання Кам`янської сільської ради народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області від 26 жовтня 2000 року № 165 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД № 10-05-1547. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виданого Кам`янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: · 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]; · земельна ділянка площею 3,00 га, розташована на території Кам`янської сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтею 534 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадянським організаціям. Відповідно до заповіту від 15.09.1998 року, посвідченого секретарем Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області [PERSON], усе своє майно, яке на день смерті буде їй належати, в чому б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось заповіла своєму синові [PERSON]. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини Як було з'ясовано судом, [PERSON], як спадкоємець за заповітом, після смерті матері [PERSON] фактично не вступив в управління та володіння спадковим майном, а також заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не подав, тобто вважається таким, що не прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Статтею 554 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що в разі неприйняття спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є: - чоловік [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 29.01.1955 року, виданого Семидовською сільською радою; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.02.1962 року, виданого виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.05.1973 року, виданого Мар`їнинським районним бюро РАЦСу Донецької області. Відповідно до п. 1 статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] фактично вступив в управління володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 06.05.2014 року за № 817, тобто вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог п. 1 549 ЦК УРСР 1963 року. В свою чергу, [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем [PERSON] не проживали та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертались, тобто вважаються такими, що не прийняли спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.04.2008 року, виданого виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до ст. ст. 1216,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], з якого 1/2 частину він фактично прийняв після смерті дружини [PERSON], але юридично не встиг оформити, а також, земельна ділянка площею 3,00 га, розташована на території Кам`янської сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до заповіту від 02.09.2005 року [PERSON], житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], заповів [PERSON], а земельну ділянку площею 3,00 га, розташовану на території Кам`янської сільської ради, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповів [PERSON]. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині відповідно ст. 1241 ЦК України після смерті [PERSON], немає. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України - спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Як було з'ясовано судом, 19.01.2009 року відповідач [PERSON] звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом, що залишилась після смерті батька [PERSON] на користь [PERSON], що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 19.01.2009 року за № 3-139. Відповідно до ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, як було встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] у передбачений строк звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 07.10.2008 року за № 375, тобто вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до 1269 ЦК України. 19.01.2009 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,00 га, що розташована на території Кам`янської сільської ради, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 15.02.2001 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved