Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Вимоги позову обґрунтовує наступним. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.12.1994 року по [INFO] . У період шлюбу народилося двоє дітей, який на даний час є повнолітніми. [PERSON] , [INFO] , проживає із батьком та перебуває на його утриманні. [PERSON] навчається у ДВНЗ «Київський транспортно-економічний коледж» НТУ на 3 курсі денного відділення. Термін закінчення навчання - 30.06.2021 року. Позивач вказує на те, що його доходів недостатньо для утримання двох дорослих дітей, відповідач працює за кордоном, її заробіток складає 1500 євро на місяць, а тому змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд: стягнути із [PERSON] на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 9000 грн. до 30.06.2021 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Відзив на позов не подала. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Отже, за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що 07.12.1994 року між сторонами по справі було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.4). З копії свідоцтва про народження вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Факт проживання позивача із сином [PERSON] підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи (а.с.8,9) та показами свідків. Відповідно до копії довідки від 05.03.2020 року № 7398, [PERSON] , в 2017 році вступив до ДВНЗ «Київський транспортно - економічний коледж» НТУ на основі базової загальної середньої освіти (9 класів) і в даний час навчається на 3 курсі денного відділення спеціальності 275 Транспортні технології (на автомобільному транспорті), освітньо - професійна програма «Організація перевезень і управління на автомобільному транспорті». Термін закінчення закладу 30 червня 2021 року (а.с.7). З показів [PERSON] вбачається, що він проживає із батьком та братом, його утримує батько, оскільки він не працює, стипендію не отримує через неуспішність у навчанні, у вільний від навчання час займається фотографуванням. Із матір`ю спілкується рідко, інколи отримує від неї грошові кошти, проте така грошова допомога не носить регулярний характер, останній раз отримав кошти від матері на передодні свого дня народження у розмірі 1000 грн. Вказав, що під час розмови із подругою його матері, дізнався, що мати заробляє близько 1500 євро в місяць. [PERSON] повідомив, що його менший брат [PERSON] проживає із батьком та перебуває на його утриманні, мати рідко надає грошову допомогу. Представник позивача на підтвердження фінансової можливості відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання надала копію позовної заяви [PERSON] про визнання права власності на частку в майні набутого у шлюбу та його поділ, яка є предметом розгляду Козелецького районного суду Чернігівської області (а.с. 30-37), копію довідки рахунок від 25.10.2015 року та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.58). Проте, суд вказані документи до уваги не приймає та оцінює критично, оскільки довідка рахунок від 20.10.2015 року свідчить про продажу транспортного засобу ВАЗ 2121 вартістю 1000 грн. (одна тисяча грн..), копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не стосується осіб, які беруть участь у справі, а текст позовної заяви не може вважатися належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, у вказаній справі. 26.06.2020 року від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення до позову - щодо щомісячних витрат на повнолітнього сина щомісячно, проте жодних доказів викладеному у поясненнях позивачем надано не було. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Законодавцем положенням ч.2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення віку 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006р. роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Щодо розміру аліментів, то суд виходить з наступного. Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням поданих позивачем доказів, та враховуючи, що батьки повинні нести вказані витрати обидва, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно ст.. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 1013,50 грн. щомісячно. Такий розмір суд вважає обґрунтованим, а також суттєво не вплине на майновий стан відповідача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial