Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] районної ради Запорізької області, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання права на приватизацію житлового приміщення. Просив скасувати п.1.5 рішення № 24 від 25.03.2014 [PERSON] районної ради Запорізької області як такий що суперечить чинному законодавству та порушує його право на отримання житла; визнати його право на приватизацію житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] згідно із ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (а.с.20-21 т.1). Ухвалою суду від 26.01.2017 за заявою КП «[PERSON] ЦРЛ» залучено в якості третіх осіб: [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області (а.с.59,60 т.1). Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 27.02.2017 матеріали цивільної справи № 326/165/17р (провадження № 2/326/122/2017) за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] районної ради Запорізької області про визнання права на приватизацію, треті особи КП «[PERSON] ЦРЛ» [PERSON] районної ради Запорізької області, орган опіки та піклування [PERSON] РДА Запорізької області, [PERSON], яке перебувало в провадженні судді Чапланової О.М., яка ухвалою суду від 23.02.2017 призначена до розгляду у судовому засіданні, передано судді Стріжаковій Т.В. для вирішення питання об`єднання позовних вимог за цією справою з позовними вимогами у даній цивільній справі №326/1744/16-цр, провадження № 2/326/56/2017 (а.с.49-50 т.2) Ухвалою суду від 07.03.2017 обєднано в одне провадження позовні вимоги за позовною заявою [PERSON] про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання права на приватизацію (справа №326/1744/16-цр, провадження № 2/326/56/2017) та позовну заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] районної ради Запорізької області, треті особи КП «[PERSON] ЦРЛ» [PERSON] районної ради Запорізької області, орган опіки та піклування [PERSON] РДА Запорізької області, [PERSON] про визнання права на приватизацію (справа №2/326/122/2017, провадження №326/165/17р). Обєднаній справі присвоїти номер №326/1744/16-цр, провадження № 2/326/56/2017 (а.с.100-101, 104 т.1). Ухвалою суду від 21.03.2018 уточнено імя позивача, в інтересах якої діє [PERSON], а саме: неповнолітня [PERSON] (а.с.22 т.3 обор.). 07.03.2017 у справі за обєднаними в одне провадження позовами до початку розгляду справи по суті [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах, в інтересах неповнолітньої [PERSON] та в інтересах [PERSON] за довіреністю, подали уточнену позовну заяву (на зміну позовних вимог) до [PERSON] районної ради Запорізької області, треті особи КП «[PERSON] ЦРЛ» [PERSON] районної ради Запорізької області, орган опіки та піклування [PERSON] РДА Запорізької області, про визнання права на приватизацію. Свої вимоги позивачі мотивували аналогічно тому, як викладено у первісному позові [PERSON], вони вказали, що в житловому приміщенні, яке за своїм статусом є гуртожитком, за адресою: [ADDRESS] вони усією сімєю: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають з 1996 року, тобто більше 20 років. Вселилися в нього вони на законних підставах, оскільки його мати [PERSON] працювала лікарем в КУ «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» та з нею укладався договір про користування житловим приміщенням. У 2011 році вона звільнилася, але вони продовжували проживати у гуртожитку, вимог про розірвання договору не надходило. На даний час гуртожиток переданий на баланс КП «[PERSON] ЦРЛ» [PERSON] районної ради Запорізької області. Відповідно до Законів України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] звернулась до органу приватизації [PERSON] районної ради Запорізької області (відповідача) із заявою про приватизацію житла членами родини, у якому вони мешкають, оскільки їх право на приватизацію житла не було реалізовано та за ними не зареєстрованого іншого житла. Всі інші умови, необхідні для приватизації житла, ними виконуються, що підтверджується належними документами. Для приватизації вказаного гуртожитку вона подавала документи для приватизації на всіх їх членів сім`ї, оскільки законом передбачена приватизація на всіх членів родини, які проживають та зареєстровані у даному приміщенні, тобто відмовляючи у приватизації житла, відповідач мав на увазі всіх членів їх родини, оскільки питання, які розглядалися на сесії № 24 стосувалися всіх членів родини. На даний час їм стало відомо про те, що 13.12.2016 всіх членів родини знято з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO] на підставі п.26 абз.7 Постанови КМУ № 27 від 02.03.2016 без будь-якого рішення суду про втрату права користування житловим приміщенням. Вважає, що зняття його з реєстрації за місцем проживання на даний час не впливає на їх позовні вимоги, оскільки рішення відповідача, яке оскаржується винесено 25.02.2014, у той період коли всі члени їх родини були зареєстровані за цим місцем проживання, що підтверджується відповіддю міграційної служби від 08.05.2014, тобто оспорюється рішення відповідача на момент його винесення та на момент його законної реєстрації місця проживання. 25.03.2014 відповідач ухвалив рішення № 24, пунктом 1.5 якого відмовив [PERSON] у приватизації житла, посилаючись на «наявність документа, що підтверджує факт відсутності постійного проживання заявника та членів його родини за місцем прописки». Даний факт [PERSON] став відомий після його письмового звернення до [PERSON] райради Запорізької області, на який отримав відповідь у вигляді листа у жовтні 2014 року і одразу подав адміністративний позов на скасування цього рішення до суду. Даним рішенням зачіпаються інтереси всіх членів родини (позивачів), оскільки усі вони мають право на приватизацію частки квартири як член родини наймодавця, що не мають житла, більше пяти років на законних підставах зареєстровані за місцем реєстрації у гуртожитку та фактично в ньому проживають. Вважає п.1.5 рішення № 24 [PERSON] районної ради Запорізької області незаконним, підлягає скасуванню, оскільки в ньому зазначено, що підставою відмови у приватизації є наявність документа, що підтверджує факт відсутності постійного проживання заявника та членів його родини за місцем прописки, але який це документ, не вказано; на момент винесення рішення вони були зареєстровані у гуртожитку та проживали більше пяти років, ніхто не звертався до суду про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, тобто у відповідача відсутні підстави для відмови їм у приватизації житла. На підтвердження вимог надають докази: відмітки про реєстрацію у паспортах, відповідь реєстраційної служби, довідку про постійне проживання, склад сімї, договір на утримання будинку та прибудинкової території, витяг про відсутність у них житла. Доводити факт їх проживання у гуртожитку не має потреби, оскільки усі члени родини на час винесення рішення були зареєстровані у вказаному житловому приміщенні. Якщо б вони проживали у даному приміщенні та не були зареєстровані, факт проживання в ньому повинно було б доводити. Згідно з ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, Законами або підставою для їх обмеження. Просять скасувати п.1.5 рішення № 24 від 25.03.2014 [PERSON] районної ради Запорізької області як такий що суперечить чинному законодавству та порушує право на отримання житла; та визнати право на приватизацію житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] згідно із Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» за ними [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.105-106 т.1). Позивачі [PERSON], [PERSON] та третя особа [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися, для участі у справі направили своїх представників. [PERSON] подала до суду заяву, в якій вказала, що проти позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю, розглядати справу у її відсутність за участю її представника [PERSON] (а.с.72 т.1). У судовому засіданні позивач [PERSON], яка діє в своїх інтересах, в інтересах неповнолітньої [PERSON] та в інтересах [PERSON] за довіреністю, пояснила, що працювала в КУ «Санаторій медичної реабілітації «Глорія», з нею був укладений договір найму житла. 26.12.1996 вона з сином та чоловіком законно вселилася в гуртожиток, 26.12.1997 вони в ній зареєструвалися, у 2005 році у них народилася дочка. У 2009 році порушили кримінальну справу за ч.5 ст.191 КК України стосовно її чоловіка, його затримали, на адресу сімї посипалися погрози. Тому дочку вона направила до матері. Чоловік переніс 2 операції, у нього була депресія. Їй самій довелося утримувати сімю, тому вона звільнилася з КУ «Санаторій МЗР «Глорія» і з лютого 2010 року по 2012 рік стала працювати в лікарні міста [PERSON]. Син після 2007 (2008) року навчався в Суворовському училищі, але за станом здоровя його комісували; з 2009 року він поступив до коледжу у м.Бердянськ, навчався до 2014 року. Її мати захворіла раком. Вона поїхала на заробітки у Запоріжжя, у 2013 році працювала в Києві, а потім в [PERSON]. Вона працювала 1 добу, 3 доби дома, в цей час приїжджала в м.Приморськ, готувала сину їжу, прала. Нерухомості у неї немає. Вона 25 років пропрацювала в КУ «Санаторій МЗР «Глорія», 20 років проживала в спірній квартирі, тому вважає, що законно її заслужила. Вона в інтересах членів сімї зверталися з заявою про приватизацію квартири, здала усі документи, їх прийняли, але незаконно відмовили, оскільки у неї на квартиру немає ордеру, який тепер видати їй неможливо, що вона не мешкає в квартирі. Вона не мешкає, але це її єдине постійне житло, там знаходяться її речі. Суд розглядав даний спір неодноразово з 2005 року в порядку КАСУ, але закрили провадження, спір підлягає розгляду в порядку ЦПК. Син збирається утворити сімю і йому потрібна квартира. Він в [PERSON] поступив у магістратуру, його направили на навчання у Польщу, він студент, тому його неможна виписати з квартири. Дочка [PERSON] не зможе отримати паспорт, пройти тестування. Їх речі з квартири винесли, її не попередили. На момент винесення спірного рішення син [PERSON] навчався у [PERSON], приїжджав на вихідні в квартиру, де до 2014 року мешкала уся сімя, але постійно проживав він. Останній раз в квартиру вона приїжджала 27.10.2016, відмічали день народження, вона забирала зимні речі. Чоловік з дочкою постійно жив в квартирі з 2014 року, а потім через хворобу батьків поїхав до них. Заборгованості по комунальним послугам по квартирі немає. Немає показників по користуванню комунальними послугами, оскільки син мився у сусідів, у 2012-2013 роках їх залили і електроенергії не було, але потім відремонтували, також вони на всьому економили. Дочка [PERSON] в період її роботи у [PERSON] жила у її матері смт.Якимівка, ходила у дитячий садок, з 2011 року там пішла в школу. З 2015 року дочка живе з нею у [PERSON], навчається у школі. Син з 2015 року поступив в магістратуру на денне відділення, з 2016 року навчається у Польщі. Чоловік з 2015 року перебуває у розшуку в поліції, вони з ним розлучені. У 2011 році вона звільнилася з санаторія, але вони продовжували проживати у гуртожитку, вимог про розірвання договору або про виселення через суд не надходило. У м.Приморськ у матері чоловіка є будинок №38, цей будинок вона їй подарувала, раніше взимку вони там жили, оскільки в спірній квартирі немає опалення, сиро. Вона не погіршувала свої житлові умови спеціально. Просила позовні вимоги задовольнити. Представник позивачів [PERSON], [PERSON], в інтересах неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] дала пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві від 07.03.2017. Вважає, що позивачі на законних підставах вселилися в гуртожиток - квартиру [ADDRESS]. Хоча відомостей про наявність рішення адміністрації санаторію та профспілки про надання їм квартири немає, ордер про вселення не видавався, з [PERSON] КУ «Санаторій МЗР «Глорія» уклав договір оренди вказаної квартири. Ордер не видавався й іншим орендарям в гуртожитку. [PERSON] звільнилася з роботи в КУ «Санаторій МЗР «Глорія», але з сімєю продовжувала проживати в квартирі гуртожитку, у судовому порядку їх не виселяли, не визнавали такими, що втратили право проживання, договір оренди з ними не розривався, не визнавався недійсним, в силу ст.764 ЦК України та ст.17 ч.2 ЗУ «Про оренду державного майна» договір вважається поновленим. [PERSON] звернулася до відповідача про приватизацію квартири усіма членами сімї, але їй було відмовлено. Вважає, що п.1.5 рішення № 24 [PERSON] районної ради Запорізької області по цьому питанню є незаконним, підлягає скасуванню, оскільки в ньому зазначено підставу прийняття рішення: наявність документу, що підтверджує факт відсутності постійного проживання в квартирі, але не вказано цього документу. Крім того, відсутнє рішення суду про визнання позивачів такими, що втратили право проживання або про їх виселення; усі позивачі підписали заяву про приватизацію квартири; у них є довідка з місця проживання про їх проживання в квартирі; позивачі не мають власного житла; на момент звернення до суду вони фактично прожили в квартирі більше 5 років, були в ній зареєстровані, є довідка про відсутність боргу за комунальні послуги. З огляду на їх реєстрацію в квартирі та відповідно до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» немає потреби доводити факт фактичного проживання позивачів в квартирі. Відсутність в квартирі води, електроенергії, газу, опалення не є доказами того, що позивачі в квартирі не проживали. Відповідно до ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, у тому числі у разі тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням, влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника. Так, [PERSON] навчався на денній формі навчання. [PERSON] матірю було передано на виховання до бабусі, оскільки за місцем проживання була загроза її здоровю та життю. [PERSON] тимчасово виїхала на заробітки за умовами та характером роботи. Вони тимчасово були відсутні з поважних причин. Договір дарування [PERSON] будинку за адресою: м.Приморськ, вул.Кирова, 38 на права дітей не вплинув, вони в той час були зареєстровані у гуртожитку; і заява на приватизацію квартири була подана тільки через 4 роки після дарування будинку. Погіршення житлових умов після дарування будинку не було. Свідки підтвердили, що позивачі виїжджали, але вказана квартира була їх єдиним житлом, що вони проживали в ній. Факт їх проживання в квартирі підтверджується довідкою про відсутність заборгованості по комунальним послугам. Орган опіки та піклування надав висновок про незаконне позбавлення неповнолітньої дитини права на приватизацію, хоча у подальшому надав відгук, в якому зазначив, що у нього відсутні підстави для представництва неповнолітнього з питання визнання права на приватизацію. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] районної ради Запорізької області [PERSON] пояснила, що п.п.1.5 рішення [PERSON] районної ради від 25.03.2014 № 24 відмовлено громадянці [PERSON] у приватизації житлової квартири у гуртожитку, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, м.Приморськ Приморського району Запорізької області, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Підстава: наявність документа, що підтверджує факт відсутності постійного проживання заявника та членів родини за місцем прописки. У ст.1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» зазначено, що сфера дії цього закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше пяти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають в них. Обовязковою складовою статусу мешканця гуртожитку (окрім відсутності власного житла та законної реєстрації за місцем проживання у гуртожитку), яка є обовязковою умовою для реалізації конституційного права на житло на підставі закону, є фактичне проживання протягом пяти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Питання встановлення факту проживання у кімнаті гуртожитку є частиною юридичного складу, наявність чи відсутність якого, сторони зобовязані довести. Зясовуючи факт постійного проживання, [PERSON] райрада врахувала положення абзацу 3 п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 № 2, згідно з яким на підтвердження вибуття з гуртожитку суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання. В даному випадку факт обрання іншого місця проживання та фактичного не проживання за місцем реєстрації підтверджується довідками КП «Чисте місто [PERSON]», Бердянського УГГ, ВАТ «Запоріжжяобленерго», згідно з якими позивачі протягом 2013 року у квартирі не користувались послугами водопостачання та водовідведення, не використовували газ та електроенергію. Відповідно до ст.129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку громадянинові видається спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу. В установленому законом порядку не приймалося рішення про видачу [PERSON] ордеру, він їй не видавався. Його відсутність унеможливлює застосування норм ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». В ухвалі ВСУ від ВСУ від 05.07.2017 №6-798цс17 по аналогічній справі зроблений висновок, що спірне приміщення є гуртожитком, ордер в установленому законом порядку матері позивача, не видавався, а відтак позивач не набув права користування жилим приміщенням. Порядком передачі квартири у власність від 16.12.2009 №396 передбачений перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації, у тому числі довідка про склад сім'ї та займані приміщення (п.18), яка береться на підприємстві (організації), що обслуговує житловий будинок, гуртожиток. ОСББ «Уют» було обслуговуючою організацією, юридичною особою, тому його довідка була прийнята до уваги як така, що підтвердила не проживання позивачів в квартирі. Лист міграційної служби, на який посилається представник позивачів, свідчить тільки про їх реєстрацію у вказаній квартирі гуртожитку, а не фактичне проживання. . Рішення, яке оскаржується, прийнято на сесії районної ради, в межах її повноважень, гуртожиток знаходиться у її власності, процедура його прийняття дотримана, воно відповідає діючому законодавству України. Тому просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи КП «[PERSON] ЦРЛ» [PERSON], а у подальшому [PERSON] пояснили, що з метою забезпечення житлом працівників лікарні 25.03.2014 [PERSON] районна рада рішенням №20 від 25.03.2014 передала на баланс КП «[PERSON] ЦРЛ» гуртожиток за адресою: м.Приморськ, вул.Морська, буд.59 (у тому числі квартира №50). Тому КП «[PERSON] ЦРЛ» є балансоутримувачем цієї квартири у гуртожитку. Рішенням [PERSON] районної ради Запорізької області від 23.06.2015 №12 затверджено Положення про порядок надання у користування (найм) квартир у гуртожитках КП «[PERSON] ЦРЛ» та умови їх утримання, згідно з п.1.3 якого квартири в гуртожитках призначаються для проживання робітників підприємства-балансоутримувача, в т.ч. разом із членами їх сімей. Відповідно до ч.2 ст.128, ст.129 ЖК України, Положення про гуртожитки, на підставі рішення адміністрації КП «[PERSON] ЦРЛ» та профспілкового комітету [PERSON] районної профспілкової організації працівників охорони здоровя України, лікарю [PERSON] (разом з малолітньою дитиною [PERSON]В.) видано спеціальний ордер для вселення в кв. №50 гуртожитку по вул.Морській, 59 в м.Приморськ. 16.12.2016 між КП «[PERSON] ЦРЛ» та [PERSON] укладено договір найму житла, реєстрацію [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] за вказаною адресою. До передачі права власності Територіальній громаді в особі [PERSON] районної ради вказаний гуртожиток перебував у комунальній власності Запорізької обласної ради та знаходився на балансі КЗ «СМР «Глорія» ЗОР. КП «[PERSON] ЦРЛ» проведено інвентаризацію та встановлено, що квартиру №50 в гуртожитку було передано колишнім балансоутримувачем КЗ «СМР «Глорія» орендареві [PERSON] та членам її сімї в тимчасове користування на час роботи орендаря [PERSON] в санаторії на підставі договору оренди жилого приміщення №3 від 29.06.2007 (п.п.1). Згідно з п.5.2 договору оренди договір припиняє свою юридичну чинність по закінченні строку трудового договору, укладеного між орендодавцем та орендарем. З 26.03.2011 [PERSON] припинила свою роботу в КЗ «СМР «Глорія» (звільнилась за власним бажанням), отже договір оренди припинив свою чинність. Спеціальний ордер для вселення на надану жилу площу колишнім балансоутримувачем їй не видавався. Позивачі тривалий час, в тому числі й на момент прийняття [PERSON] районною радою рішення про відмову у приватизації від 25.03.2014, фактично не мешкали та не мешкають у спірній квартирі гуртожитку. Ніхто з позивачів з 13.12.2016 не зареєстрований у спірній квартирі гуртожитку. Отже позивачі були заселені до житла колишнім балансоутримувачем на підставі цивільно-правового договору, строк якого сплив і на підставі ст.810,785 ЦК України, п.5.2 договору оренди після припинення дії трудового договору та договору оренди вони повинні негайно повернути квартиру. Відповідач правомірно відмовив [PERSON] у приватизації житла у гуртожитку. Та обставина, що позивачі фактично не мешкали у спірній квартирі гуртожитку на момент винесення рішення [PERSON] райрадою, позбавляє їх права на приватизацію, оскільки згідно з ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» фактичне проживання осіб за місцем реєстрації є однією з необхідних умов для приватизації житла у гуртожитку. Під дію цього закону не підпадають особи, які є лише наймачами (орендарями) житла, оскільки за своєю правовою природою договір оренди майна є строковим і майно переходить у власність наймача (орендаря) лише у випадках, встановлених законом, а позивачі на момент подання заяви на приватизацію житла у гуртожитку взагалі були колишніми орендарями (строк дії договору оренди сплив). Дія цього Закону поширюється лише на випадки зайняття житлової площі у гуртожитках на підставах, чітко передбачених ст.ст.128,129 ЖК УРСР та Примірним положенням про гуртожитки (тобто, якщо видавався ордер на вселення). Така правова позиція висловлена 01.08.2013 ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ (Аналіз судової практики застосування ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»). У матеріалах справи є докази того, що родині [PERSON] спеціальний ордер не видавався, що також підтверджує безпідставність позовних вимог позивачів. Отже, позовні вимоги є безпідставними, незаконними, необґрунтованими, просили у позові відмовити. Представник третьої особи [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], - [PERSON] пояснив, що він повністю підтримує заперечення КП «[PERSON] ЦРЛ», яке є балансоутримувачем спірної квартири у гуртожитку. 16.12.2016 між КП «[PERSON] ЦРЛ» та [PERSON] укладено договір найму житла (спірної квартири в гуртожитку), складено відповідний Акт приймання-передачі квартири, за яким квартира передана [PERSON] До цього КП «[PERSON] ЦРЛ» виписало та видало [PERSON] ордер на вселення сімєю з двох чоловік на підставі протоколу засідання профспілкової організації лікарні від 01.12.2016 та наказу КП «[PERSON] ЦРЛ» від 01.12.2016 №167. Потім на підставі ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» здійснено реєстрацію (прописку) [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] у цій квартирі гуртожитку. Також [PERSON] уклала договори на надання комунальних послуг. Тобто [PERSON] та її малолітній син проживають в квартирі з законних підстав. Просить у позові відмовити з підстав, зазначених у запереченнях КП «[PERSON] ЦРЛ», у тому числі, що позивачі не мали права на приватизацію, оскільки у них закінчилося право на оренду, вони фактично в квартирі не проживали, мали інше житло. Вони проживали у двоповерховому будинку, що розташований в центрі міста за адресою: м.Приморськ, вул.Кирова, 38, який [PERSON] 16.11.2010 подарувала матері чоловіка [PERSON] Цей будинок [PERSON] придбала, коли проживала у гуртожитку. При його даруванні згоду органу опіки та піклування не отримувала, умисно погіршила житлові умови сімї, порушила права неповнолітньої доньки. Позивачі були зняті з реєстрації в спірній квартирі гуртожитку законно, на підставі п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених ПКМУ від 02.02.2016 №207. Те, що вони не проживали в указаній квартирі підтверджено довідками комунальних підприємств про те, що вони не користувалися водою, електроенергією, газом, в квартирі відсутнє опалення. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердила, що неповнолітня донька з 2011 року проживала у бабусі в смт.Акимівка, потім там навчалася у школі; вона сама з 2010 по 2012 рік працювала в м.Бердянськ, потім в м.Києв, зараз працює в м.Одеса; її чоловік [PERSON] перебуває у розшуку в звязку з наявністю кримінального провадження щодо нього; оригінал довідки про навчання сина [PERSON] до суду не надано, тому вказані обставини не проживання в квартирі за місцем реєстрації не є поважними та такими, що передбачені ст.71 ЖК, з цих причин за ними не зберігалося право на користування житловим приміщенням. Представник третьої особи органу опіки та піклування [PERSON] РДА Запорізької області [PERSON] надала суду Висновок органу опіки та піклування [PERSON] РДА від 12.10.2017 про задоволення позовних вимог у справі, пояснила, що висновок вона підтримує, що держава захищає інтереси та права неповнолітніх дітей. Висновок приймався на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, вівся протокол, начальник юридичного відділу [PERSON] РДА оголосила ухвалу суду про залучення органу опіки та піклування до участі у справі в якості третьої особи, при цьому докази про проживання (не проживання) батьків неповнолітньої за даною адресою та інші докази наявні у справі не обговорювалися, до уваги не приймалися, позиції інших сторін не доводилися, вони не запрошувалися. Вона не може сказати, на підставі яких доказів Висновок був прийнятий. Вказати та надати докази у справі вона не може. У подальшому представник третьої особи Органу опіки та піклування [PERSON] РДА Запорізької області [PERSON], повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, направила до суду заяву, в якій просила дану справу розглядати без її участі. У відзиву вказала, що ведення справ та координація діяльності стосовно прав дітей, зокрема дітей-сиріт, покладається на службу у справах дітей районних держадміністрацій. Згідно з п.4 Положення про службу у справах дітей [PERSON] РДА ЗО від 06.07.2016 №266 остання забезпечує виконання завдань щодо соціального захисту дітей, захисту прав та інтересів дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, запобігання дитячій бездоглядності. Комісія є консультативно-дорадчим органом, основним її завданням є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоровя, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток. Комісія не розглядає питання щодо визнання за неповнолітніми дітьми права на приватизацію. У даній справі жодна із підстав, зазначених у ст. 19 СК України, для представництва неповнолітніх органу опіки та піклування, відсутня. Тому просить розгляд справи здійснювати на розгляд суду, з урахуванням прав неповнолітньої дитини (а.с.164,212 т.1, 2-7 т.3). Вислухавши позивача [PERSON], представника позивачів, представника відповідача, представників третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що у розпорядженні голови Запорізької обласної державної адміністрації № 612 від 17.12.1997р. вказано передати із спільної (комунальної) власності обласної ради до комунальної власності [PERSON] міської ради житловий будинок для малосімейних, який заселений на підставі ордерів, виданих міськвиконкомом, за адресою: [PERSON], вул.Морська, 59. Доведено до відома, що частина житлових приміщень вказаного житлового будинку для малосімейних, у тому числі і квартира № 50, закріплюється у вигляді гуртожитку за Обласною фізіотерапевтичною лікарнею для поселення працівників цієї медичної установи (а.с.43 т.3). Рішенням виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів № 242 від 19.12.1997 вирішено відповідно до ст.127 ЖК України зареєструвати житловий будинок по вул.Морська,59 в м.Приморськ як гуртожиток для малосімейних, за виключенням квартир №№ 10-18, 70-78 (а.с.44 т.3). Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.11.2006 малосімейний гуртожиток, який складається з квартир №31,33,34,35,36,37,38,39,40,41,42,43,44,46,47,48,49,50, 52,53,54,56,58,59,60 та підвальне приміщення за адресою: Запорізька область, Приморський район, м.Приморськ, вул.Морська, буд.59 зареєстрований на праві комунальної власності за територіальною громадою сіл, селищ, міст Запорізької області в особі Запорізької обласної ради (у тому числі квартира №50 складається з 2-х житлових кімнат). Підстава: рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 11.08.2006 №283 (а.с.119 т.1). Аналогічні відомості вказані у [PERSON] Приморського КП БТІ про реєстрацію права власності від 01.11.2006 (а.с.120 т.1). Згідно з рішенням Запорізької обласної ради від 26.04.2007 №27 закріплено за КЗ «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради, що є обєктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, на праві оперативного управління, у тому числі малосімейний гуртожиток та підвальні приміщення, розташовані за адресою: Запорізька область, Приморський район, м.Приморськ, вул.Морська, 59 (п.1.1). Також вирішено головному лікарю КЗ «СМР «Глорія» здійснити заходи щодо приведення у відповідність до чинного законодавства взаємовідносин з особами, які проживають у квартирах, зазначених у п.п.1.1,1.2 цього рішення (п.2) (а.с.117-118 т.1). Отже, житловий будинок за адресою: м.Приморськ, вул.Морська,59 було розділено на дві частини, одна з яких складала квартири для малосімейних, і вони були заселені громадянами на підставі ордерів, виданих міськвиконкомом, а інша частина складала гуртожиток (у тому числі квартира №50), право власності на які зберігала Запорізька обласна рада, балансоутримувачем була Обласною фізіотерапевтичною лікарня, а з 2007 року - КЗ «СМР «Глорія». У рішенні [PERSON] районної ради Запорізької області від 29.11.2013 №16 вирішено клопотати перед Запорізькою обласною радою про передачу до спільною власності територіальних громад, сіл, селищ, м.Приморськ Приморського району Запорізької області нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Запорізької області, обліковується на балансі КЗ «СМР «Глорія», у тому числі малосімейного гуртожитку з квартирою 50 по вул.Морська, 59 (а.с.35 т.3). Рішенням Запорізької обласної ради від 26.12.2013 №33 надано згоду на передачу із спільної власності територіальних громад, сіл, селищ Запорізької області до спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, м.Приморськ Приморського району Запорізької області нерухомого майна, що обліковується на балансі КЗ «СМР «Глорія» Запорізької обласної ради, у тому числі вказаного малосімейного гуртожитку у м.Приморськ, вул.Морська, буд.59 (а.с.37 т.3). За актом приймання-передачі від 10.02.2014 [PERSON] райрада прийняла вказані квартири, зокрема і кв.50 (а.с.38-39 т.3). Рішенням сесії № 20 від 25.03.2014 [PERSON] районної ради Запорізької області включено до переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, м.Приморськ Приморського району Запорізької області нерухоме майно, у тому числі малосімейний гуртожиток з квартирою №50 за адресою: Запорізька область, Приморський район, м.Приморськ, вул.Морська, буд.59 (п.1.2), закріпивши його за КП «[PERSON] центральна районна лікарня» [PERSON] районної ради Запорізької області на праві повного господарського відання. Рекомендовано останньому забезпечити організацію процедури передачі гуртожитку з балансу КЗ «СМР «Глорія» на баланс КП «[PERSON] ЦРЛ» [PERSON] районної ради Запорізької області (а.с.40 т.3). Свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно було видане [PERSON] районній раді Запорізької області 04.08.2014, обєкт нерухомого майна зазначено як малосімейний гуртожиток, що складається з визначеної кількості квартир, у тому числі квартир №50 (а.с.33 т.3). Аналогічні відомості зазначені у [PERSON] Приморського КП БТІ про реєстрацію права власності на це нерухоме майно від 04.08.2014 (а.с.34 т.1). У листі КЗ «СМР «Глорія» від 15.01.2017 вказані аналогічні відомості (а.с.116 т.1). Таким чином, квартира [ADDRESS] є малосімейним гуртожитком. Згідно з договором оренди житлового приміщення №3 від 29.06.2007, укладеним між КЗ «СМР «Глорія» (орендодавець) та [PERSON] (орендар), членами її сімї: чоловік - [PERSON], діти - [PERSON], [PERSON], сторони домовилися, що орендодавець надав орендатору та членам його сімї в тимчасове користування та на час роботи орендаря в КУ«СМР «Глорія» жиле приміщення (місце в кімнаті) жилою площею 24,8 кв.м, загальною площею 45,77 кв.м за адресою: [ADDRESS] (п.1.1). Орендар зобовязується звільнити орендоване житлове приміщення по закінченню строку договору (п.2.2.6). Договір оренди жилого приміщення припиняє свою юридичну дію по закінченню строку трудового договору, укладеного між орендодавцем та орендарем (п.5.1.7). (а.с.10,11 т.2). У свідоцтві про народження [PERSON] вказано, що вона народилася 25.03.2005, актовий запис №33, батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9 т.2). КЗ «СМР «Глорія» Запорізької обласної ради листом від 10.02.2017 повідомив, що з особами, які проживають (проживали) у гуртожитку за адресою: м.Приморськ, вул.Морська, буд.59 були укладені договори оренди, у тому числі зі [PERSON] - [ADDRESS], яка працювала в санаторії з 01.11.1996 по 26.03.2011 (звільнена на підставі ст.38, наказ №461 п.1 від 26.03.2011). Орендна плата за укладеними договорами не утримувалась, ордери на вселення не видавалися (а.с.121-122 т.1). Відповідно до ст.128, ст.129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення (в редакції, що діяла на той час) про гуртожиток на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до ч.1,2 ст.64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Пунктом 17 Примірного положення передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сім'ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним. Отже, законодавством установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. А право користування жилим приміщенням у гуртожитку члена сім'ї є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи. Такий висновок викладений в правовій позиції в ухвалі ВСУ від 05.07.2017 №6-798цс17. З вказаного випливає, що квартира [ADDRESS], що знаходиться в малосімейному гуртожитку, ніколи не заселялась на загальних підставах із дотриманням вимог гл.2 ЖК України і ордери органом місцевого самоврядування на її заселення нікому не видавались, зокрема [PERSON] та членам її сімї. За договором дарування нерухомого майна від 16.11.2010 [PERSON] (дарувальник) передала безоплатно у власність, а [PERSON] (обдаровуваний) прийняла у власність як дарунок житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: Запорізька область, м.Приморськ, вул.Кірова, буд.38. Нерухоме майно, що є предметом договору складається з житлового будинку загальною площею 112 кв.м та земельної ділянки 0,0809 га. Будинок належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом [PERSON] міської ради 16.11.2009, зареєстрованого як правоустановчий документ Приморським КП БТІ 16.11.2009. Дар оцінюється в 1\~082\~970 грн. Згоду на укладання договору надано подружжям [PERSON] Дарувальник свідчить, що відповідно до ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян та і безпритульних дітей» не буде порушено прав неповнолітніх дітей. 16.11.2016 проведена державна реєстрація права власності за [PERSON] (а.с.191-197, 235-237 т.1). Тобто, уклавши договір оренди житлового приміщення в малосімейному гуртожитку, проживаючи там зі своєю сімєю, [PERSON] 16.11.2009 зареєструвала за собою житловий будинок загальною площею 112 кв.м з земельною ділянкою, а потім 16.11.2010 вона подарувала його безоплатно у власність [PERSON], як пояснила в судовому засіданні [PERSON], матері чоловіка. Суд звертає увагу, що в судовому засіданні [PERSON] також пояснювала, що в цьому будинку вони проживали сімєю в холодний період, оскільки в квартирі гуртожитку не було опалення. У витязі з наказу № 46 від 26.03.2011 КЗ «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради вказано, що відповідно до ст.38 КЗпП України звільнено [PERSON] 26 березня 2011 року з посади лікаря-лаборанта за власним бажанням (а.с.123 т.1). 01.04.2012 між ОСББ «УЮТ» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у житловому комплексі за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-14 т.1). Відповідно до Законів України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] звернулась до органу приватизації [PERSON] районної ради Запорізької області із заявою про приватизацію нею та членами родини кімнати №50 у малосімейному гуртожитку в будинку №50 по вул.Морська в м.Приморськ Запорізької області, подали документи. В рішенні сесії [PERSON] районної ради Запорізької області №24 від 25.03.2014 вказано, що,

Outcome: dismissed