Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача 1 [PERSON], в якому просив на підставі ст.ст.22, 1166, 1187 ЦК України стягнути на свою користь 10350 грн. матеріальної шкоди, мотивуючи тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 08.08.2013 року з вини відповідача 1, було пошкоджено належний позивачу автомобіль, на відновний ремонт якого останній витратив 10350 грн. Ухвалою суду від 06.02.2014 року за клопотанням позивача до участі у справі було залучено в якості співвідповідача [PERSON] - відповідача 2 у справі. Відповідач 2 в судове засідання не з'явився. Судові повістки про виклик в суд були надіслані відповідачу 2 за останнім відомим місцем його проживання - [ADDRESS], однак повернулись на адрусу суду з відміткою пошти «не проживає». Згідно з одержаними на запит суду відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України у Житомирській області, [PERSON] у Житомиській області не значиться. Згідно з ч.9 ст.74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі; з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. У відповідності до ч.1, п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати, пов'язані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача, належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи, і входять до складу судових витрат. В судовому засіданні представник позивача, діючи в інтересах позивача, відмовився нести судові витрати, пов'язані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача 2, наполягав на розгляді справи за участі відповідача 1. Позивач та представник позивача позовні вимоги до відповідача 1 підтримали, просили їх задоволити, з мотивів, наведених в позовній заяві. Відповідач 1 позовних вимог не визнав, проти позову заперечив. При цьому, відповідач 1 не заперечує факту ДТП та ушкодження належного позивачу автомобіля, визнає своєю вину, однак не визнає суми позову - розміру заподіяної шкоди, стверджує, що не є власником мотоцикла марки «Восход-3» д.н. [NUMBER], немає посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційного документа на транспортний засіб, до адміністративної відповідальності по факту вчинення ДТП не притягався, притягався до адміністративної відповідальності лише за керування транспортним засобом без посвідчення водія, пояснив, що внаслідок ДТП був пошкоджений також і мотоцикл, яким він керував, такий вже не підлягає ремонту і він його здав на металолом. Додатково також пояснив, що молоцикл, яким керував в день ДТП за два місяці перед подією, придбав за 500 грн. у незнайомого йому чоловіка на підставі усної домовленості, який передав йому також і документ на цей мотоцикл, однак мотоциклу на себе не перереєстровував; на момент вчинення ДТП документу на мотоцикл при собі немав і надати його суду не може, оскільки віддав його разом з мотоциклом при здачі останнього на металолом. Заслухавши думку сторін, дослідивши та перевіривши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є власником автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Caddy», реєстраційний номер [NUMBER], згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Як вбачається з копії витягу з кримінального провадження № 12013060250000736 від 12.08.2013 року, 09.08.2013 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань з правовою кваліфікацією ч.1 ст.286 КК України були внесені відомості про те, що 08.08.2013 року біля 13 години в с.Бондарі Овруцького району [PERSON], рухаючись на автомобілі марки «Фольксваген Каді» д.н.[NUMBER] по автодорозі Овруч-Велідники-Словечне в напрямку с.Велідники Овруцького району, на перехресті вулиць, не вибравши безпечної швидкості руху, скоїв зіткнення з мотоциклом марки «Восход-3» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якого останній отримав тілесні ушкодження. Постановою старшого слідчого СВ Овруцького РВ УМВС України в Житомирській області від 17.08.2013 року кримінальне провадження № 12013060250000736 від 09.08.2012 року за фактом вчинення ДТП закрито, у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. У наведеній постанові зокрема зазначено, що [PERSON], рухаючись на власному мотоциклі марки «Восход-3» д.н. [NUMBER], не обрав безпечну швидкість руху, порушив правила дорожнього руху, не зупинився на дорожньому знаку «Уступи догору», виїхав із другорядної на головну автодорогу сполученням Овруч-Норинськ, зустрічну смугу, де здійснив зіткнення із автомобілем марки «Фосваген Каді» д.н. [NUMBER], належним та під керуванням [PERSON], що стало причиною виникнення ДТП. Постановлено копію постанови направити начальнику ВДАІ та АТІ м.Овруч для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Із наданої на запит суду відповіді ВДАІ Овруцького РВ від 28.01.2014 року за № 51 вбачається, що мотоцикл марки «Восход-3» н/з [NUMBER] зареєстрований згідно з базою даних АМТ на громадянина [PERSON], жителя [ADDRESS]; [PERSON], [INFO], житель [ADDRESS], працівниками ВДАІ Овруцького РВ притягався до адміністративної відповідальності 08.08.2013 року за ч.2 ст.126 КУпАП, протокол АГ2 № 620279. Частина 2 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Із наданої на запит суду відповіді Центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Овруцького та Народицького районів УДАІ УМВС України в Житомирській області № 40 від 29.01.2014 року та доданої до неї облікової картки приватного АМТ вбачається, що державний номерний знак [NUMBER], виданий на мотоцикл марки «Восход-3», 1982 року випуску, тех.паспорт [NUMBER], дата реєстрації - 31.03.1984 року, власником транспортного засобу є громадянин [PERSON], житель [ADDRESS]; [PERSON], [INFO], житель [ADDRESS], посвідчення водія на право керування транспотними засобами не отримував. З наведеного випливає, що відповідач 1 не є власником мотоцикла марки «Восход-3» д.н. [NUMBER] і посвідчення водія на право користування транспортними засобами йому не видавалось. Власником молоцикла є [PERSON], який за клопотанням позивача ухвалою суду від 06.02.2014 року був залучений до участі у справі як співвідповідач - відповідач 2 у справі. Як вбачається з матеріалів справи, шкода, яку просить стягнути позивач з відповідачів, є такою, що завдана самому джерелу підвищеної небезпеки - належному позивачу згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобілю марки «Volkswagen» моделі «Caddy», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки. Відповідач 1 пояснив, що внаслідок ДТП був пошкоджений також і мотоцикл, яким він керував, такий вже не підлягає ремонту. Зокрема з протоколів огляду транспортного засобу від 08.08.2013 року, складених працівником ДПС ВДАІ Овруцького РВ Тарасюком В.В. вбачається, що внаслідок ДТП були ушкоджені обидва транспортні засоби. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За загальними правилом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч.1 ст.1188 ЦК України). З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. У ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану майну фізичної чи юридичної особи, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст.1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та та у ст.1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення ч.1 ст.1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1187 ЦК України). В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки. Положення ст.ст.1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Аналогічна правова позиція, викладена постанові Верховного суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-108 цс 13. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 6 постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Відтак, оскільки відповідач 1 [PERSON] не володіє мотоциклом марки «Восход-3» д.н. [NUMBER] на відповідній правовій підставі, не є його власником (належних документальних доказів протилежного сторонами не надано і судом не здобуто), немає посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки таке йому у встановленому законом порядку не видавалось, і в судовому засіданні відповідач 1 не надав реєстраційного документу на транспортний засіб, переданого йому власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, в силу його відсутності у нього, тому відповідно до норм ст.1187 ЦК України, він не є особою, якою відшкодовується шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки. Такою особою є власник мотоцикла - відповідач 2 [PERSON]. Однак, в судовому засіданні представник позивача, діючи в інтересах позивача, відмовився нести судові витрати, пов'язані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача 2, наполягав на розгляді справи за участі відповідача 1; позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали до відповідача 1, просили їх задоволити, з мотивів, наведених в позовній заяві. Наведене розцінюється судом як усна відмова позивача від позову в частині вимоги до відповідача 2, і така відмова від позову до відподача 2 приймається судом, а тому в цій частині провадження у справ слід закрити. Водночас, у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. В судовому засіданні відповідач 1 визнав свою вину у скоєнні ДТП, а відтак і неправомірність своїх дій. Суд вважає, що між діями відповідача 1, який в момент скоєння ДТП керував належним відповідачу 2 транспортним засобом, та заподіяною матеріальною шкодою позивачу є безпосередній причинний зв'язок. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Однак, наданий позивачем акт виконаних робіт без дати і без номера на суму 10350 грн., підписаний та засвідчений печаткою ФОП [PERSON], не є достатнім належним доказом підтвердження вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача, а відтак, і розміру заподіяної внаслідок ДТП шкоди, оскільки у акті зазначено, що «виконавець виконав роботи по ремонту автомобіля [NUMBER]» і такий акт у підтвердження прийняття виконаних робіт не підписаний позивачем, з нього не вбачається коли саме він був складений, чи був він складений після ДТП. Доказів того, що виконані згідно з актом виконаних робіт без дати і без номера на суму 10350 грн. роботи по ремонту належного позивачу автомобіля є такими, що повністю зумовлені його пошкодженнями в ДТП за участю відповідача 1 і відображають реальну вартість робіт по відновлювальному ремонту автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Caddy», 2007 року випуску, після ДТП за участю відповідача 1, позивачем суду не надано. Автотехнічна експертиза в рамках кримінального провадження № 12013060250000736 та автотоварознавче дослідження не проводились. Клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи сторонами не заявлялось. При цьому доводи представника позивача про те, що такими доказами є наявні у матеріалах справи копії протоколів огляду місця ДТП та огляду транспортного засобу від 08.08.2013 року, з яких вбачається, які саме ушкодження були заподіяні належному позивачу автомобілю, судом відхиляються, оскільки з них не вбачається вартість таких ушкоджень і вони не є належними доказами розміру шкоди у її грошовому виразі. Відтак, незалежно від неправомірності дій та вини відповідача 1, наявності безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача 1 та завданою позивачу шкодою, позивачем не доведено розміру заподіяної шкоди, а тому в задоволенні позовної вимоги до відповідача 1 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 10350 грн. слід відмовити. Позивач сплатив судовий збір в сумі 229,40 грн. Тому

Outcome: dismissed