Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, з тих підстав, що [PERSON] на праві власності належала земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СС «Надорожнянська», що в с. Надорожна Тлумацького району Івано-Франківської області, розміром 38,40 умовних кадастрових гектарів, у відповідності із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0073269 від 14.08.2002 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 01.07.2016 року за № 99. 20.05.2000 року [PERSON] помер. Ще за життя він посвідчив на його імя заповіт на все належне йому на день смерті майно. Позивач прийняв спадщину за заповітом, оскільки вступив в управління спадковим майном. Однак, в нотаріальному порядку позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), так як сертифікат на вказану земельну частку (пай), був виданий та зареєстрований після смерті спадкодавця. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просив його задовольнити та розгляд справи провести у її відсутності. Представник відповідача Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує, стосовно розгляду справи покладається на розсуд суду та просив справу розглянути у його відсутності. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України та згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти після набрання чинності даної редакції ЦПК України, тобто з 15 грудня 2017 року. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що [PERSON], згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0073269 від 14.08.2002 року, зареєстрованого 01.07.2016 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 99, належало право на земельну частку (пай) на підставі рішення Тлумацької районної державної адміністрації № 296 від 08.06.1999 року, у землі, яка перебуває у колективній власності СС «Надорожнянська», що в с. Надорожна Тлумацького району Івано-Франківської області, розміром 38,40 умовних кадастрових гектарів (а.с. 5). 20.05.2000 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Ще за життя [PERSON] посвідчив на імя [PERSON] (позивач) заповіт, яким заповів йому все належне на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 15.05.2000 року (а.с. 7). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON], для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки вступив в управління спадковим майном, обробляв земельну частку (пай), здійснював постійний догляд за спадкодавцем та проводив його похорон, що підтверджується довідкою Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області № 815 від 22.11.2017 року (а.с. 6). Крім цього, [PERSON] (позивач) отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.03.2001 року, успадкувавши житловий будинок, який не є предметом даного позову (а.с. 10). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 118/2001 від 13.03.2001 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 27-37), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на право на земельну частку (пай) розміром 38,40 ум.кад.га у землі, яка перебуває у колективній власності СС «Надорожнянська», що в с. Надорожна Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] В нотаріальному порядку [PERSON] (позивач) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), у звязку з тим, що Сертифікат на право на земельну частку (пай), який належить померлому [PERSON], був виданий та зареєстрований після смерті спадкодавця, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області [PERSON] № 992/02-31 від 16.11.2017 року (а.с. 9). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 320,0 грн. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 392, 1223, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved