Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Солома», в якій посилається на те, що з 12 жовтня 2019 року по 09 жовтня 2020 року, він працював на посаді апаратника-екстракторника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Солома». 09 жовтня 2020 року він був звільнений за угодою сторін, відповідно до наказу № 221-к від 09 жовтня 2020 року. Відповідно до розрахункового листка наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Солома» станом на жовтень 2020 року має заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платні перед ним, яка складається з: заборгованості підприємства із заробітної плати на суму 16442,11 грн. та невиплаченої компенсації за не використану відпустку у розмірі 2162,07 грн. В добровільному порядку підприємство заборгованість не погашає. Просить стягнути з підприємства на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 16442 грн. 11 коп.; невиплачену компенсацію за не використану відпустку у розмірі 2162 грн.07 коп.; 5000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди та компенсацію середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з моменту звільнення до ухвалення рішення суду. Позивач у судове засідання не з`явився. Подав суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі, не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Позовні вимоги щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 16442 грн. 11 коп.; невиплаченої компенсації за не використану відпустку у розмірі 2162 грн.07 коп.; 5000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди підтримав повністю. Позовні вимоги щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» компенсації середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з моменту звільнення до ухвалення рішення просив залишити без розгляду. Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 березня 2021 року позовні вимоги [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» компенсації середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з моменту звільнення до ухвалення рішення залишено без розгляду. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п.1.ч.7, ч. 10 ст. 128, ч. ч. 1, 2, 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за місцем знаходження. Відповідно до ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.10.2019 року позивач [PERSON] був прийнятий на роботу у ТОВ «Солома» на посаду апаратника-екстракторника, згідно наказу № 276-к від 09.10.2019 року. Згідно наказу № 221-к від 09.10.2020 року [PERSON] було звільнено з ТОВ «Солома» за угодою сторін, за ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5). За час роботи у ТОВ «Солома» перед позивачем виникла заборгованість із виплати заробітної плати. Так, згідно розрахункового листка за жовтень 2020 року, борг підприємства на кінець місяця складає 18604 грн. 18 коп. (заборгованість підприємства із заробітної плати на суму 16442,11 грн. та невиплачена компенсація за не використану відпустку у розмірі 2162,07 грн.) (а.с.6). Доказів того, що на час розгляду справи дана заборгованість із заробітної плати перед позивачем погашена, відповідачем суду не надано. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статі 116 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно зі ст. 115 КЗпП України і ст. 24 Закону «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором (або нормативним актом роботодавця, погодженим із профспілкою), не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що за період роботи позивача в ТОВ «Солома» виникла заборгованість із заробітної плати, яка на час звільнення позивача, станом на 09.10.2020 року не виплачена. Загальна сума заборгованості із заробітної плати на час звільнення склала 18604 грн. 18 коп. Згідно із ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 4), зазначено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що відповідачем позивачу у зв`язку з не проведенням розрахунку при звільненні була спричинена і моральна шкода: відповідачем було порушено чинне законодавство стосовно виплати заробітної плати, що привело до моральних страждань позивача, тому що погіршився його життєвий рівень і нормальні життєві зв`язки. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя . Суд вважає, що позовні вимоги позивача у частині стягнення моральної шкоди підлягаю задоволенню, але частковому. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення). Окрім того, судом враховується пов`язані з цим вимушені зміни в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення по\-переднього стану. Суд враховує тривалість періоду, за який утворилась заборгованість, розмір цієї заборгованості, тому виходячи з засад розумності та справедливості сума грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом у розмірі 2000грн. Вищезазначені обставини свідчать про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає, що рішення про стягнення заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць. Згідно зі ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» у прибуток держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial