Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з останнього на свою користь борг за договором позики від 07.03.2017 року в розмірі 15 000 грн. 00 коп., зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що 07.03.2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики за умовами якого він (позивач) в день підписання договору позики передав відповідачу грошову позику в розмірі 15 000 грн. для власних потреб зі строком повернення позики до 01 червня 2017 року. разом з тим, відповідач зобов'язання за договором позики не виконав, грошові в сумі 15 000 грн. у строк до 01.06.2017 року не повернув, у зв'язку з чим він (позивач) 17.07.2017 року звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення коштів, однак відповіді від відповідача не надійшло, кошти не повернуті. З огляду на викладене вище, з посиланням на ст.ст.530, 1046, 1047,1049 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача борг за договором позики від 07.03.2017 року в розмірі 15 000 грн. 00 коп., а також судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] та в його інтересах представник -адвокат [PERSON] (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 06 липня 2017 року, ордера серії [NUMBER] від 18.01.2018 року) повідомлені судом про час та місце судового розгляду справи, від представника позивача надійшла заява за вх.№1531 від 18.01.2018 року про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судової повістки за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку - [ADDRESS], причини не явки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні. Відповідно до п.9 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону №2147- VIII від 03.10.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, які регулюють спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 березня 2017 року між позивачем [PERSON], як позикодавцем, та відповідачем [PERSON], як позичальником, укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] взяв у [PERSON] в борг кошти в розмірі 15 000 грн. терміном до 01 червня 2017 року, які зобов'язувався повернути в повному обсязі в зазначений термін. На підтвердження укладення зазначеного договору позики від 07 березня 2017 року позичальник [PERSON] надав розписку, відповідно до якої підтвердив факт, що отримав від позикодавця [PERSON] грошові кошти на суму 15 000 грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договірпозики є укладеним з моменту передання грошей абоінших речей, визначенихродовимиознаками. Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що представлена 07 березня 2017 року [PERSON] розписка про те, що він взяв в борг у [PERSON] кошти в розмірі 15 000 грн. є підтвердженням як укладення між ними договору позики, так і засвідченням отримання [PERSON] від [PERSON] зазначеної грошової суми. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що у строк, визначений сторонами в договорі, а саме, 01 червня 2017 року, відповідач кошти за договором позики не повернув, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки, яка долучена представником позивача в якості доказу до матеріалів цивільної справи. Окрім того, з метою досудового врегулювання спору позивач 17.07.2017 року звернувся до відповідача з вимогою про повернення йому коштів в розмірі 15 000 грн., яка (вимога) залишена відповідачем без задоволення. За статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов'язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем [PERSON] боргу за договором позики від 07.03.2017 року на суму 15 000 грн. 00 коп. настав 01 червня2017 року, при цьому, наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про невиконання відповідачем як позичальником за договором позики зобов'язань в частині повернення позивачу позики в розмірі 15 000 грн. 00 коп., чим порушуються права позивача як позикодавця за договором позики на її повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст.1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], як позичальник, не виконав зобов'язання перед позивачем [PERSON], як позикодавцем, щодо повернення суми позики в розмірі 15 000 грн., на підставі чого позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати, понесені позивачем при пред'явленні позову до суду, які складаються з судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп., на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved