Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що спільне життя і шлюбні відносини між ними припинені з 20 вересня 2010 року, так як відповідачка поїхала за кордон на заробітки і по сьогоднішній день до дому не приїжджає. По телефону вона його повідомила про те, що в подальшому з ним проживати не хоче і повертатися в Україну не планує. На його прохання відповідачка приїхати із закордону не хоче тому він змушений подавати в суд. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Спільне господарство ними не ведеться, спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю немає. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, та просить його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в зал судового засідання не прибула повторно причини неявки суду не повідомив. Справа до судового розгляду призначалася два рази. Судова повістка, направлена відповідачу, повернулася з відміткою на конверті про те, що «за зазначеною адресою не проживає». Вказана обставина потягла застосування ч. 3 ст.76 ЦПК України, якою передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. В порядку вказаної норми процесуального права судова повістка про виклик відповідача в судове засідання на 26.12.2016 року вручена виконавчому органу місцевого самоврядування (Пилипченській сільській раді). Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ИД №473281, виданого 17 листопада 1990 року Пилипченською сільською радою Борщівського району Тернопільській області, сторони уклали шлюб 17 листопада 1990 року у Пилипченській сільській раді Борщівського району Тернопільської області, актовий запис №8. Від шлюбу мають трьох дітей які на даний момент є повнолітніми. У відповідності до\~ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як встановлено судом, сторони з 20 вересня 2010 року припинили спільне проживання, оскільки відповідачка виїхала на роботу за кордон де і перебуває по теперішній час. Шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, шлюб існує формально. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч.3\~ст.56 СК України). Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. На підставі ст.ст.105, 112 СК України,

Outcome: approved