Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 04 вересня 1999 року по 06 листопада 2014 року, від якого мають спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . За взаємною згодою між позивачем та відповідачем спільний син сторін [PERSON] в період часу з 15 вересня 2015 року до 01 вересня 2018 року проживав з позивачем та перебував на його повному утриманні. Після вступу до навчального закладу продовжував перебувати на утриманні позивача до досягнення повноліття, а саме до [INFO] . В свою чергу донька [PERSON] проживала разом з відповідачкою та перебувала на її утриманні. Таким, чином вони як батьки, несли пропорційні витрати на утримання двох дітей - відповідачка несла витрати на утримання доньки, позивач на утримання сина. Проте, 17 вересня 2018 року позивачу стало відомо, що заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 січня 2015 року позов [PERSON] задоволено та присуджено стягувати з позивача аліменти на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до їх повноліття. Посилаючись на вказані обставини, просить суд стягнути з відповідачки аліменти за період з 15 вересня 2015 року по [INFO] в твердій грошовій сумі по 2000,00 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2020 року відкрито провадження по справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 13 березня 2020 року об 11 год. 10 хв. 02 березня 2020 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якій він не погоджується з заявленим позовом, посилаючись на те, що фактично позивачем ставиться питання про перегляд судових рішень у справі № 591/9910/14, які набрали законної сили. Позивачем в позовній заяві не обґрунтовано вимогу про стягнення аліментів за минулий період, не надано доказів та не зазначено про їх наявність, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідачки, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. 05 березня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що судом першої та апеляційної інстанції у справі № 591/9910/14-ц встановлено, що рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2019 року ухвалене після перегляду та скасування заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 січня 2015 року, з урахуванням обставин встановлених судом, які існували на дату звернення відповідачки з позовом 30 грудня 2014 року. А отже обставини, на які він посилається в позові, відбулися після вказаного періоду, тому жодних питань про перегляд судового рішення ним не ставляться. Також вказує, що про порушення своїх прав він дізнався лише 17 вересня 2018 року, строк звернення з позовною заявою ним не пропущено та він має право на отримання аліментів. 13 березня 2020 року слухання справи відкладено на 03 червня 2020 року на 15.00 год., в зв`язку з перебуванням головуючого судді Грищенко О.В. на лікарняному. 03 червня 2020 року слухання справи відкладено на 13 серпня 2020 року на 15.30 год., в зв`язку з перебуванням головуючого судді Грищенко О.В. на лікарняному. 02 липня 2020 року розпорядженням керівника апарату Зарічного районного суду м. Суми призначено повторний автоматичний розподіл судових справ, відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 02 липня 2020 року справу передано в провадження судді Сидоренко А.П. 16 липня 2020 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми справу прийнято в провадження суддею Сидоренко А.П. та призначено до судового розгляду на 09 жовтня 2020 року о 09.00 год. з викликом сторін. 09 жовтня 2020 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 30 жовтня 2020 року об 11.15 год, в зв`язку з витребуванням цивільної справи для ознайомлення. В зазначеному судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка з позовними вимогами не згодна суду пояснила, що не згодна виплачувати аліменти відповідачу за вказаний період, так як взаємної згоди, щодо проживання сина з позивачем між ними досягнуто не було, вона давала кошти на утримання сина під час проживання того у відповідача та купувала речі. Представник відповідача Вороненко Р.М. підтримав доводи відповідачки, заперечуючи проти задоволення позову. Вислухавши думку учасників справи, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції Сумської області за актовим записом № 94 (а.с.5). Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] (а.с. 6) та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 19 липня 2019 року у справі № 591/9910/14-ц) з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30 грудня 2014 року (а.с. 224-225 Т.1 справа №591/9910/14-ц). Постановою Сумського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у зазначеній справі рішення Зарічного районного суду м. Суми змінено лише в частині стягнення судових витрат, в решті залишено без зміни ( а.с 30-12тТ.2 справа №591/9910/14-ц). З акту від 08 листопада 2018 року, складеного [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вказані особи підтверджують, що [PERSON] , [INFO] , мешкав і проживав з батьком [PERSON] в період з 15 вересня 2015 року по 01 вересня 2018 року до часу вступу до навчального закладу в м. Київ та проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 40). З довідки Київського Національного університету культури і мистецтв від 08 листопада 2018 року № 2270 вбачається, що [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання. Термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року (а.с. 41). З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 26 вересня 2018 року №6363 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований проживаючим за адресою: [ADDRESS] з 26 вересня 2018 року (а.с. 42). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сином сторін та з 15 вересня 2015 року жив з батьком до 27 серпня 2018 року. При цьому його забезпечував не лише батько, а також мати його одягала, годувала, надавала кошти. Зазначив, що раз на тиждень він приїздив до матері, а також приходив до неї на роботу 2-3 рази на тиждень. В період навчання в м. Київ з вересня 2018 року по 18 березня 2019 року батько виділяв йому по 2 тис. грн.. на місяць, яких вистачало на проїзд, на тренування. Зазначив, що в період з 15 вересня 2015 року по 01 березня 2019 року мати придбала спортивний костюм, зимову куртку, 2 пари взуття. Вказав, що мати надавала грошові кошти, на тиждень близько 300 грн., зошити та підручники купляв батько. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК України. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Під час судового розгляду не було встановлено обставин, які б свідчили про вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідачки за минулий час, а саме за період з 15 вересня 2015 року по 01 березня 2019 року, а також докази її ухилення від сплати аліментів. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин перебування неповнолітнього сина на його утриманні, оскільки з пояснень свідка [PERSON] вбачається, що відповідачкою також здійснювалися заходи, направлені на матеріальне утримання сина, та вказані докази не спростовані позивачем. За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення заявленого позову. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, відповідачкою надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 20 лютого 2020 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Вороненко Р.М., за умовами якого за роботу зазначену у договорі замовник сплачує виконавцю винагороду у розмірі 3500 грн. 00 коп. (а.с. 91). На підтвердження виконання умов вказаного договору відповідачкою надано акт приймання-передачі виконаних робіт (а.с. 92). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера відповідачкою сплачено 3500 грн. 00 за правову допомогу за договором від 20 лютого 2020 року (а.с. 93). Позивачем надано заперечення на обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу від 06 жовтня 2020 року, в якому посилається на те, що на момент складання договору між сторонами, визначенням вартості роботи адвоката, сплатою послуг та підписанням акту приймання-передачі виконаних робіт не було достеменно відомо скільки саме засідань відбудеться, скільки вони часу триватимуть, на які дати їх буде призначено. Крім цього, засідання, яке було призначено на 03 червня 2020 року взагалі не відбулося. Тому посилання викладені в обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, детальний опис (надання послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат робочого часу є неправдивим, зокрема, обґрунтування складено 06 жовтня 2020 року та включає в себе витрати на засідання, що відбулося 09 жовтня 2020 року. Також квитанція про сплату коштів, що надана суду, датована 20 лютого 2020 року, що само по собі унеможливлює визначення, за які послуги було сплачено адвокату. Просить відмовити відповідачу в задоволенні його вимог стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Суд вважає, що відповідачкою не надано доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в частині участі адвоката в судовому засіданні тривалістю 4 години, оскільки слухання справи за участю представника відповідачки відбувалося тривалістю 2 години (09 жовтня 2020 року та 30 жовтня 2020 року). За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру судових витрат та стягнути з позивача на користь відповідачки 3000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved