Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Артемівського міськрайонного суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення суми боргу та процентів за прострочку грошового зобов'язання, у якому просить стягнути борг в сумі 2350 грн., 3% річних в сумі 282 грн., а також витрати на правову допомогу - 300 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. Позов обґрунтований ст.1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, відповідно до яких позичальник повинен повернути отримані від позикодавця кошти у позику. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення телеграми згідно квитанції 1/6251 та телефонограмою вих. № 25360/24 від 04.07.2014 року. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, що вказав в письмовій заяві, суд згідно зі ст. 224 ЦПК України ухвалив заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються статтями 1046-1049 ЦК України, та підлягають задоволенню на підставі наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт укладення між сторонами договору позики підтверджується оригіналом розписки відповідача [PERSON] про отримання нею від позивача 08.02.2011 року грошей в сумі 2350 грн. (а. с. 7), яка були надані до суду позивачем. Тобто, судом враховано, що сторонами були дотримані вимоги ст. 1047 ЦК України про письмову форму договору. Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно розписки [PERSON] зобов'язалася повернути борг в сумі 2350 грн. в строк до 31.05.2011 року. Проте заборгованість за договором позики нею не погашена, доказів погашення суду не надано. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Оригінал боргового документу, тобто розписка [PERSON], до суду надана для огляду в судовому засіданні позивачем, тобто кредитором. На розписці напис про повернення боргу відсутній. Наявність боргового документа у кредитора підтверджує факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики від 08.02.2011 року. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач у встановлений строк не повернула борг, то вона повинна нести відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання у виді 3% річних за період 01.06.2011 по 01.06.2014 року в сумі 211,50 грн., яка розраховується таким чином 2350*3%:100*1095 днів: 365 днів, оскільки строк повернення встановлений 31.05.2011 року, тобто прострочення виконання настає з 01.06.2011 року. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 282 грн. підлягають задоволенню частково в сумі 211,50 грн. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Як встановлено ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних зобов'язань адвоката, які він бере на себе. Правила адвокатської етики, затверджені Установчим З'їздом адвокатів України 17 листопада 2012 року, визначають уніфіковане тлумачення норм адвокатської етики, у тому числі щодо винагороди адвоката за виконані ним дії з надання правової допомоги. Відповідно до ст.ст.17, 28 Правил адвокатської етики, в угоді про надання правової допомоги мають бути чітко і недвозначно визначені всі головні умови, на яких адвокат приймає доручення клієнта. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення. Згідно статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивач надав довідку про те, що йому адвокатом [PERSON] було надано юридичну допомогу у виді консультації та підготовки позовної заяви, за що ним сплачено 300 грн., які він і просить стягнути з відповідача. Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що між сторонами укладався договір про надання правової допомоги. Не наданий до матеріалів справи і акт виконаних робіт з розрахунком витраченого часу при надання юридичної допомоги, а саме складання позовної заяви, а внесення коштів не підтверджено належними документами, яким є прибутковий касовий ордер, квитанція про сплату тощо. Враховуючи вищенаведене, а також відсутність відомостей щодо витраченого часу адвокатом [PERSON] при складанні позовної заяви, суд позбавлений можливості визначитися з розміром відшкодування витрат на правову допомогу, пов'язану із складанням позовної заяви. За таких обставин, суд вважає, що витрати на правову допомогу в сумі 300 грн. задоволенню не підлягають. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача судовому збору у сумі 243 грн. 60 коп. підтверджені документально і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved