Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить суд розірвати шлюб зареєстрований 30.04.1993 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), актовий запис №36. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у сторін неповнолітніх дітей немає. Сумісне життя у сторін не складається з тих підстав, що сторони мають різні характери, погляди на життя та на шлюб. Між сторонами погіршились стосунки, постійно виникають непорозуміння, які призвели, до того, що фактично стосунки припинені, спільне господарство не ведеться. У зв`язку з чим, позивач вважає, що шлюб остаточно розпався, та примирення не можливе, а тому звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов визнає і просить задовольнити. Судом на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.04.1993 року між сторонами був укладений шлюб, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] зареєстрований Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), актовий запис №36. У зареєстрованому шлюбі у сторін не повнолітніх дітей немає. Подружнє життя сторін не склалося. Сторони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільне господарство. Згідно із ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В свою чергу відповідно до ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved