Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив стягнути з останнього на свою користь борг за договором позики від 28 липня 2014 року з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення в розмірі 27 800 грн. 63 коп., а також судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн., зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що 28 липня 2014 року відповідач [PERSON] взяв у нього в борг 723 долари США, що станом на 04 вересня 2015 року еквівалентно 15 917 грн. 26 коп., які зобов'язався повернути 01 жовтня 2014 року. Разом з тим, у зазначений строк відповідач зобов'язання з повернення коштів не виконав, та на його (позивача) вимогу добровільно повернути кошти, повідомив, що не має можливості їх повернути. Станом на 04 вересня 2015 року розмір заборгованості становить 723 долари США, що в гривневому еквіваленті, виходячи з офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого НБУ станом на 04 вересня 2015 року (за 100 доларів США 2201,5573 грн.) становить 15 917 грн. 26 коп. Позивач також зазначив, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, що становить відповідно індекс інфляції 11 557 грн. 81 коп. та 3% річних за період з 01 жовтня 2014 року по 04 вересня 2015 року становить 325 грн. 56 коп., а всього загальна сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення становить 27 800 грн. 63 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву за вх.№6284 від 04 березня 2016 року про розгляд справи за його відсутності, в заяві також зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Крім того, будучи присутнім в судовому засіданні 12 січня 2016 року позивач позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором позики в розмірі 27 800 грн. 63 коп., а також судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. підтримав та просив їх задовольнити, додатково зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що в липні, 2014 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за його участю та за участю відповідача, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження, при цьому, між собою вони погодили спірні питання, позивач вважав, що саме він допустив порушення вимог ПДР України, працівників ДАІ вирішили не викликати, та між собою домовилися, що оскільки саме позивач допустив порушення вимог ПДР України та його цивільна відповідальність перед третіми особами застрахована в страховій компанії, то з відповідачем була домовленість, що до отримання останнім (відповідачем) страхової виплати страховою компанією позивача, він (позивач) надасть йому (відповідачу) в борг, в тимчасове користування кошти на ремонт автомобіля та погодили між собою суму, що склала 723 долари США, та при отриманні відповідачем страхової виплати, він поверне отримані в борг кошти в розмірі 723 долари США, про що відповідач склав відповідну розписку. Також зазначив, що в жовтні, 2014 року страхова компанія виплатила відповідачу страхове відшкодування, разом з тим, на його неодноразові звернення до відповідача з вимогою повернути йому кошти, останній кошти не повертає, мотивуючи їх відсутністю, та, крім того, уникає зустрічей та спілкування з ним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду справи, шляхом направлення судової повістки про виклик в суд за місцем проживання останнього, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів за наявними у справі доказами та в порядку ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій на адресу суду заяві позивач не заперечував. Дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, які регулюють спірні правовідносини, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] взяв у [PERSON] гроші в сумі 723 долари США в рахунок погашення заборгованості за дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 25 липня 2014 року на перехресті вул.Кірова-Шевченка у м.Кіровограді, які (кошти) зобов'язувався повернути при отриманні коштів з урахуванням франшизи від страхової компанії «ПРО100 страхування». На підтвердження укладення договору позики від 28 липня 2014 року позичальник [PERSON] надав розписку, відповідно до якої підтвердив факт, що отримав від позикодавця [PERSON] грошові кошти на суму 723 долари США. Судом також встановлено, що 02 жовтня 2014 року АТ «ПРОСТО-страхування» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 11 328 грн. 57 коп. відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування, що підтверджується листом ПАТ «ПРОСТО-страхування» від 06 квітня 2015 року вих.№04-1890 по справі №100141, адресованим [PERSON], а також платіжним дорученням №8976 від 29 вересня 2014 року (одержано банком 01 жовтня 2014 року) на суму 11 328 грн. 58 коп., з призначенням платежу страхове відшкодування за ремонт автомобіля Тойота, реєстраційний номер [NUMBER], згідно розпорядження №100141 від 21.08.2014 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що представлена 28 липня 2014 року [PERSON] розписка про те, що він взяв у [PERSON] кошти в сумі 723 долари США, які зобов'язувався повернути після отримання коштів у страховій компанії, а також зміст розписки, на думку суду, є підтвердженням як укладення між сторонами договору позики, за яким позивач передаввідповідачу грошові кошти, а останній зобов'язався повернути їх після отримання страхового відшкодування у страховій компанії, так і засвідченням отримання [PERSON] від [PERSON] зазначеної грошової суми. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Судом встановлено, що у строк, визначений сторонами, зокрема, після отримання страхового відшкодування, яке було отримано за інформацією ПАТ «ПРОСТО-страхування» 02 жовтня 2014 року, відповідач [PERSON] кошти за договором позики від 28.07.2014 року, - не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов'язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем [PERSON] боргу за договором позики від 28.07.2014 року на суму 723 долари США минув, пред'явлена позивачем під час судового розгляду справи розписка свідчить про те, що відповідач борг не повернув, чим порушив право позивача як позикодавця за договором позики на її повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст.1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст.10, 11 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], як позичальник, не виконав зобов'язання перед позивачем [PERSON], як позикодавцем, щодо повернення позики в розмірі 723 долари США, на підставі чого позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, судом враховуються роз'яснення, зазначені в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, за якими згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України-гривні. Сума до стягнення з відповідача, за договором позики від 28 липня 2014 року становить 723 долари США, що в гривневому еквіваленті станом на 04 вересня 2015 року (за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленого НБУ (повідомлення НБУ від 04 вересня 2015 року) 100 доларів США = 2201, 5573 грн.), становить 15 917 грн. 26 коп. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем проведено розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми, за яким сума заборгованості за договором позики становить 15 917 грн. 26 коп., дата початку розрахунку - 01 жовтня 2014 року, дата закінчення розрахунку - 04 вересня 2015 року, кількість днів прострочення - 338 днів (15 917 грн. 26 коп. х 3% / 100% /365 днів х 91+247 днів = 325 грн. 56 коп. Суд погоджується з зазначеним розрахунком, вважає його обгрунтованим, а вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми за період з 01 жовтня 2014 року по 04 вересня 2015 року в розмірі 325 грн. 56 коп. такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивачем пред'явлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 11 557 грн. 81 коп., які задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.2ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зіст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»№1282-ХІІ від 03 липня 1991 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10), у зв'язку з чим норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Договір позики грошових коштів від 28 липня 2014 року був визначений сторонами в іноземній валюті, на підставі чого в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача коштів з урахуванням індексу інфляції в розмірі 11 557 грн. 81 коп., слід відмовити, при цьому, судом відзначається, що вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів в національній валюті не змінює природу договору позики, як такого, що визначений в іноземній валюті, і не є підставою для стягнення коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції. За викладених вище обставин, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково та стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 28 липня 2014 року в розмірі 15 917 грн. 26 коп. та 3% відсотки річних від простроченої суми в розмірі 325 грн. 56 коп.Вимога позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 11 557 грн. 81 коп., задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.192, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: partial