Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] суму основного боргу в розмірі 52803,6 грн., 3% річних - 4165,43 грн. та відсотки у розмірі 27267,95 грн., а всього - 84236,98 грн. та судовий збір у розмірі 842,38 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що між ним, позивачем, 07 грудня 2015 року та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно боргової розписки, відповідач в строк до 07.07.2016 р. отримав у позику 2 000,00 дол. США, що за курсом НБУ складало 47 297,25 гривень. Проте, після настання строку 07 липня 2016 року, відповідач зобов`язання щодо повернення суми позики не виконав, грошові кошти в повному обсязі не повернув та продовжує ухилятись від виконання зобов`язання. Він неодноразово звертався до відповідача з питанням повернення заборгованої суми на що відповідач відмовлявся від повернення коштів, мотивуючи тим що на даний момент кошти відсутні, тому звертається до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 02.07.2019 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони провадження, згідно якого позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторноне з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву. Крім того, відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не прибув повторно до суду без поважних причин, відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, що викладена в ухвалі про відкриття провадження у справі не подавав. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами 07.12.2015 було укладено договір позики. Як вбачається із світлокопії розписки від 07.12.2015 відповідач [PERSON] отримав в позику від позивача [PERSON] гроші в сумі дві тисячі доларів США, яку зобов`язався повернути до 07 липня 2016 року (а.с.5). Після настання строку 07 липня 2016 року, відповідач [PERSON] зобов`язання щодо повернення суми позики не виконав, грошові кошти в сумі дві тисячі доларів США не повернув. Згідно ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Позивач зазначає в позовній заяві, що грошові кошти відповідачем [PERSON] не повернуті та він продовжує ухилятися від виконання зобов`язання. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Факт отримання грошових коштів відповідачем [PERSON] підтверджується борговим документом- розпискою від 07 грудня 2015 року. Відповідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Проте, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК України, відповідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а саме вимогу позивача про стягнення еквіваленту суми боргу у розмірі 2 тисячі доларів США станом на день звернення із позовом до суду, та враховуючи те, що офіційний курс гривні до долара США встановлений Національним Банком України станом на день подачі позову до суду становив 2640, 18 грн. за 100 доларів США, тому заборгованість відповідача за договором позики становить 52803,6 гривень. Верховним Судом України 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15 була сформована наступна правова позиція: відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно розрахунку суми боргу, доданого позивачем [PERSON] до позовної заяви, з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення окрім суми боргу в розмірі 52803,6 грн., 3% річних в розмірі 4165,43 грн. та відсотки у розмірі 27267,95 грн. (а.с.4). У відповідності до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заяві по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст.82 ЦПК України). За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] умов договору не виконав, кошти в установлені строки не повернув, не оспорив у встановленому законом порядку договір позики та не звернувся до суду з позовом про визнання договору недійсним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вони підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та є законними і обґрунтованими. Будь-яких доказів протилежного та доказів на підтвердження обставин, які перешкоджали б відповідачу у виконанні ним своїх зобов`язань суду не надано. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає, що оскільки позов задоволено, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 842 грн. 38 коп.

Outcome: approved