Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. У подальшому, змінив позовні вимоги, залишивши в якості відповідача [PERSON] та виключивши з кола відповідачів неповнолітню [PERSON]. У своєму позові зазначив, що йому на праві власності згідно договору дарування від 18 лютого 2014 року належить житловий будинок [ADDRESS]. Крім позивача в будинку зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] Відповідачка з 2005 року у вищезазначеному будинку не проживає, проживає в [ADDRESS]. Оскільки відповідач не є членом його сім'ї, не проживає в його будинку більше року і не бажає добровільно змінити місце реєстрації свого місця мешкання, він звернувся до суду за захистом порушеного права власності. У судовому засіданні позивач підтримав свій позов та надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, вказавши, окрім іншого, що реєстрація осіб, які не проживають фактично в будинку, заважає йому оформити субсидію та обмежує інші його права власника. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що не має будь-яких претензій на житло в будинку позивача, але вона не має власного житла щоб було де зареєструватися, тому заперечує проти позову, так як має бажання бути десь зареєстрованою. Пояснила, що дійсно тривалий час не мешкає постійно в будинку позивача. З 2014 року має місце мешкання в [ADDRESS], якою користується на умовах цивільного найму. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні щодо вирішення позовних вимог поклалася на розсуд суду. Дослідивши обставини справи в межах поданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно довідки Романівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області №217 від 27.05.2016 року вбачається, що за особовим рахунком [NUMBER] за адресою [ADDRESS], власником житлового будинку та головою домогосподарства є позивач [PERSON] Будинок належить йому на підставі договору дарування від 18.02.2014 року. Окрім інших, у житловому будинку зареєстрована [PERSON], [INFO], яка не проживає у вищезазначеному будинку з 2005 року. Аналогічні відомості містить поданий позивачем Акт перевірки проживання від 25.05.2016року, підписаний депутатом сільської ради та сусідами позивача. Копіями договору дарування житлового будинку від 18 лютого 2014 року, Витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяження підтверджується, що [PERSON] подаровано житловий будинок в [ADDRESS]. Свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили пояснення позивача, пояснивши суду, що відповідачка [PERSON] фактично не проживає у будинку позивача з 2005 року. Допитаний судом в якості свідка [PERSON] - член сім'ї відповідачки пояснив, що з 2010 року вони з [PERSON] мешкають в Коростишеві, де винаймають житло. Стаття 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] є рідною онукою позивача, однак вона є повнолітньою, після того як залишила будинок позивача, пройшло більше одного року, що було підтверджено наданими позивачем доказами та поясненнями сторін. Відповідачка оселилась та тривалий час мешкає в іншому житлі, визнає, що не має наміру користування житлом позивача. Доводи відповідачки щодо її бажання бути десь зареєстрованою суд бере до уваги, проте не може обґрунтувати цими доводами судове рішення, позаяк вони не ґрунтуються на законі. Чинне законодавство не містить норм про обмеження правового статусу громадянина України в залежності від наявності чи відсутності в нього зареєстрованого місця мешкання. А згідно п.1.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 №1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за № 2109/22421, реєстрацією місця проживання або місця перебування особи є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Отже для реєстрації місця мешкання визначальне значення має де людина мешкає фактично. Тому доводи відповідачки про формальне збереження реєстрації місця мешкання, яке не відповідає місцю фактичного проживання та всупереч волі власника житла, суперечитиме законодавству. Судові витрати по справі розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. 383, 391, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved