Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду 16.03.2016року з вище вказаним позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг за договором позики у сумі 231\~370грн.48коп., з яких: 135271грн.95коп сума основного боргу, 84027грн.07коп індекс інфляції, 12071грн.46коп. 3% річних від вище вказаної суми та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.03.2013року він з відповідачем уклав договір позики (далі Договір), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], згідно із яким [PERSON] як позичальник одержав від нього як позикодавця гроші в сумі 40\~000,00грн. (п.1 та 3 Договору), зазначену суму зобовязався повернути у строк до 31.08.2013року (п.2 Договору), в разі девальвації протягом дії цього договору національної грошової одиниці України, позичальник зобовязується повернути позикодавцю суму грошей у гривнях еквіваленту 5000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу (п.4). По закінченні зазначеного строку, відповідач суми позики йому не повернув, ухиляється від її повернення й до цього часу. Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ, на 29.02.2016року встановлено курс 2705,4389 гривень за 100 доларів США. Таким чином, позичальник винен йому 135\~271,95 грн. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України та п.7 Договору, відповідач має сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 84\~027,07грн., а також 3% річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 12\~071,46грн., а всього: 231\~370грн.48коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, викликався в судове засідання за відомою адресою реєстрації шляхом направлення відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України на його адресу судових повісток, однак до поштового відділення не зявляється, судові повістки не отримує. Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зазначеною стороною або іншою особою, яка бере участь у справі, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце слухання справи, не перешкоджає розглядові справи. З урахуванням вимог Закону щодо дотримання розумних строків розгляду справи судом та належного повідомлення учасників процесу про слухання справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 28.03.2013року [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) уклали договір позики (далі Договір), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], згідно із яким [PERSON] як позичальник одержав від [PERSON] як позикодавця гроші в сумі 40\~000,00грн. (п.1 та 3 Договору), зазначену суму [PERSON] зобовязався повернути у строк до 31.08.2013року (п.2 Договору), в разі девальвації протягом дії цього договору національної грошової одиниці України позичальник зобовязується повернути позикодавцю суму грошей у гривнях еквіваленту 5000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу (п.4), що підтверджується ксерокопією договору позики (а.с.39). Вивчивши договір позики, судом встановлено, що сторони узгодили суму позики, що підлягає поверненню у розмірі 5000,00 доларів США. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. У визначений сторонами строк відповідач отримані у борг кошти не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Таким чином, досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики (борговою розпискою), шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 5\~000доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення становить 124 057грн.98коп. (5000 х 2481,1596). Зважаючи на те, що відповідач свої зобов'язання у визначений термін не виконав, добровільно грошові кошти не повернув, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом. Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позиви, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, три проценти річних від простроченої суми за період з 31.08.2013року по 29.02.2016рік складають 375,21 доларів США (5000 х 3%/365 х 913(днів). Що стосується вимог про стягнення з відповідача індексу інфляції, то суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засідання, сторони узгодили суму позики, що підлягає поверненню у розмірі 5000,00 доларів США. Законом України «Об індексації грошових доходів громадян» передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. За правилами вказаного Закону не підлягає індексації гроші в іноземній валюті, оскільки при розрахунках в іноземній валюті враховується курс валюти на час повернення грошей, а тому суд до вказаних правовідносин не застосовує ч. 2 ст.625 ЦК України щодо стягнення індексу інфляції та відмовляє у позові в цій частині. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати, вважаючи стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 1341грн.95коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial