Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області про визнання права власності на самочинно прибудоване нерухоме майно, вказуючи на те, що квартира [ADDRESS] належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що квартира [ADDRESS] знаходиться в будинку, який розташований на земельній ділянці площею 0,0731 га по вул. Деснянській. 9 м. Чернівці, кадастровий номер 7310136300:14:002:0233 та належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Для покращення житлових умов ним було здійснено у 2014 році розширення житлової площі, а саме: здійснено прибудову до квартири, коридору площею 13,10 кв.м., кімнати площею 23,60 кв.м., літ «А» №2-6,2-7, горище площею 24,10; 850 кв.м., 4,40 кв.м. літ «Мс» та замовив технічний висновок про відповідність здійсненої реконструкції квартира №2 з добудовою житлового будинку по вулиці Деснянській, 9 в м. Чернівці вимогам державних стандартів, номартивних актів з пожежної безпеки, санітарному законодавству. Зазначає, що по факту здійснення ним будівництва прибудови до квартири без права на виконання будівельних робіт на нього було накладено штраф у розмірі 6800,00 грн., які він сплатив. Просить визнати право власності за ним на квартиру [ADDRESS], яка складається 3 кімнат житловою площею 68,30 кв.м., у тому числі 1-а кімната 20,60 кв.м., 2-а кімната 23,60 кв.м., 3-тя кімната 24,10 кв.м., кухня площею 7,00 кв.м., вбиральні площею 0,90 кв.м., санвузлу площею 4,40 кв.м, коридору площею 3,80; 13,10; 8,50 кв.м., душової площею 3,30 кв.м., загальною площею 109,30 кв.м. Відповідно до ухвали від 02.11. 2015 року до участі в справі на стороні відповідача було залучено в якості третьої особи що не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору [PERSON]. Позивач [PERSON], явка якого судом була визнана обов»язиковою, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі у наданих суду поясненнях посилався на обставини аналогічні викладеним в позові, зазначив, що відсутність належних умов о проживання змусили його вчинити самовільно добудови; в подальшому в судові засідання не з»являвся, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, захист своїх інтересів надав представляти представнику [PERSON] на підставі довіреності (а.с.68), який також підтримуючи позицію свого довірителя просив визнати право власності за ним на квартиру [ADDRESS], яка складається 3 кімнат житловою площею 68,30 кв.м., у тому числі 1-а кімната 20,60 кв.м., 2-а кімната 23,60 кв.м., 3-тя кімната 24,10 кв.м., кухня площею 7,00 кв.м., вбиральні площею 0,90 кв.м., санвузлу площею 4,40 кв.м, коридору площею 3,80; 13,10; 8,50 кв.м., душової площею 3,30 кв.м., загальною площею 109,30 кв.м. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні посилався на обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради, за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, від представника третьої особи до суду поступила письмова заява із клопотанням справу розглянути в її відсутність. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача що не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, захист своїх інтересів доручив представляти представнику за довіреністю [PERSON], який в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу та пояснив, що [PERSON] будо збудовано автомийку, яка здана в експлуатацію та присвоєно поштову адресу по вулиці Гагаріна, 81 в м. Чернівці. Позивач [PERSON] є співвласником сусідньої земельної ділянки за адресою м. Чернівці вулиця Деснянська, 9, здійснивши добудову до своєї квартири №2 в напрямку автомийки, зменшив допустимі протипожежні розриви, зокрема 15 метрів, що існували під час отримання [PERSON] всієї дозвільної документації на будівництво автомийки. Вважає, що прибудову до квартири побудовану позивачем [PERSON] підлягає знесенню за рахунок позивача, оскільки порушує інтереси [PERSON], з приводу чого він звернувся до суду. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] міської ради [PERSON], представника третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] [PERSON], вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що місце проживання позивача [PERSON] зареєстроване в [INFO], згідно паспорта серії КР №453003 виданого 11.05.1999 року Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с.67). Позивач [PERSON] є власником квартири 1/1 частки №2 по вулиці Деснянській, 9 в м. Чернівці, загальною площею 35,80 кв.м., житловою площею 20,60 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.4). На праві приватної власності позивачу [PERSON] належить на підставі свідоцтва про право власності /САЕ/251364/ 26.01.2011/ Виконавчий комітет [PERSON] міської ради рішення №20/2 від 24.01.2011 р. квартира [ADDRESS] (а.с.5). З технічного паспорта складеного станом на 10.02.2011 року [PERSON] бюро технічної інвентаризації на квартиру [ADDRESS] вбачається, що квартира розташована на 1 поверсі та складається з 1 кімнати житловою площею 20,60 кв.м., кухні площею 7,00 кв.м, ванної кімнати 3,30 кв.м., коридору площею 4,90 кв.м., загальною площею 35,80 кв.м., житловою площею 20,60 кв.м.; земельна ділянка №9 по вулиці Деснянській м. Чернівці загальною площею 402 кв.м. на підтаві рішення виконкому [PERSON] міської ради №541 від 14.05.1954 року зареєстровано за міською радою кн.№58 стор.№105 реєстр.№8580 від 30.06.1954 року (а.с.12-18). Проте, за час проживання у даній квартирі №2 позивачем було самочинно збудовано прибудову до житлового будинку по вулиці Деснянській, 9 в м. Чернівці. У відповідності до технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], замовником технічної інвентаризації є [PERSON], паспорт виготовлено станом на 05.06.2015 року, квартира розташована на 1 поверсі та Мс та складається з 3 кімнат житловою площею 68,30 кв.м., у тому числі 1-а кімната 20,60 кв.м., 2-а кімната 23,60 кв.м., 3-тя кімната 24,10 кв.м., кухня площею 7,00 кв.м., вбиральні площею 0,90 кв.м., санвузлу площею 4,40 кв.м, коридору площею 3,80; 13,10; 8,50 кв.м., душової площею 3,30 кв.м., загальною площею 109,30 кв.м. (а.с.6-11). Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, зокрема земельну ділянку по вулиці Деснянській в м. Чернівці кадастровий номер 7310136300:14:002:0233, площею 0,0731 га, належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.33) та у відповідності до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер:11732299, виданий 28.10.2013 року, виданий державний реєстратор [PERSON], розмір частки 1, власниками є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]А (а.с.34). Позивачем [PERSON] було замовлено в [PERSON] міському бюро технічної інвентаризації технічний висновок за результатами технічного огляду і оцінки стану будівельних конструкцій будівель і споруд та інженерних мереж про відповідність здійсненої реконструкції квартири №2 з добудовою житлового будинку по вулиці Деснянській, 9 в м. Чернівці вимогам державних стандартів, нормативних актів з пожежної безпеки, санітарному законодавству у відповідності до висновку якого при візуальному огляді основних конструктивних елементів та інженерних мереж квартири №2 в житловому будинку №9 по вулиці Деснянській в м. Чернівці та матеріалів технічного огляду встановлено: що оглянута будівля (квартира №2) не має ушкоджень та деформацій несумісних з її подальшою експлуатацією; приміщення квартири знаходяться в задовільному технічному стані і забезпечують необхідну міцність і несучу здатність в цілому; інженерні мережі знаходяться в задовільному стані; квартир №2 в житловому будинку №9 по вулиці Деснянській в м. Чернівці придані для експлуатації в якості житла (а.с.35-61). З дослідженого документу вбачається, що пояснювальна записка та архітектурні рішення мали місце 25.01. 2015р. (а.с. 35) по замовленню [PERSON], а кваліфікаційний сертифікат № 098557 серія АЕ був виданий експерту [PERSON] 11.03. 2015 року (а.с. 36), що є неприпустимим. Крім цього, з дослідженого технічного висновку вбачається, що експерт ус дослідження і суто самі висновки базував лише на візуальному огляді квартири [ADDRESS] (а.с. 51), будь яких при цьому заключень санітарно епідеміологічної служби та протипожежної безпеки відсутні. (а.с. 52 54). Отже, суд критично оцінює технічний висновок за результатами технічного огляду і оцінки стану будівельних конструкцій будівель і споруд та інженерних мереж про відповідність здійсненої реконструкції квартири №2 з добудовою житлового будинку по вулиці Деснянській, 9 в м. Чернівці вимогам державних стандартів, нормативних актів з пожежної безпеки, санітарному законодавству (а.с.35-61) наданого експертом [PERSON], оскільки вказаний звіт містить протиріччя у різних його частинах, а саме у розділі 9 (Висновки) міститься висновок що приміщення квартири знаходяться в задовільному технічному стані і забезпечують необхідну міцність і несучу здатність в цілому та інженерні мережі знаходяться в задовільному стані, тоді як у розділі 5 (Приблизна шкала оцінки зносу елементів будинку) міститься застереження, що оцінка технічного стану будинку з фізичним зносом 21-40 відповідає оцінці «Задовільний», що характеризує елементи будівлі в цілому придатні для експлуатації, але потребують ремонту, який найдоцільніший на цій стадії. Крім наведеного, з заяви, засвідченої приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин [PERSON] міської ради вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали згоду і не заперечують та не мають жодних претензій до позивача [PERSON], який проживає в [INFO] щодо реконструкції з добудовою ним вищевказаної квартири (а.с.62). Постановою №26/15 по справі про адміністративне правопорушення від 28.05.2015 року позивача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.96 ч.7 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн. (а.с.65), який він у відповідності до квитанції №212 від 02.06.2015 року сплатив (а.с.66). Листом № 1024-1-2-/1-152/182 від 15.07.2015 року Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області повідомили позивача [PERSON], що введення в експлуатацію самочинно реконструйованих квартир не передбачено (а.с.63). Вищедосліджені докази, на думку суду повністю є спірмірними з вимогами закону. Так, поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт об'єктів будівництва (частина третя\~\~статті 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»,\~\~стаття 4 Закону України «Про архітектурну діяльність»). Для визнання будівництва самочинним воно має бути пов'язане з об'єктом нерухомості й порушувати одне з положень\~статті 376 ЦК України. У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій\~статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом, закріпленим у частині другій\~статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Водночас згідно з частиною третьою\~статті 376 ЦК України\~право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Зазначена норма поширюється на випадки, коли самочинне будівництво здійснено на ділянці, що не була відведена для цієї мети (для будівництва відповідного об'єкта) незалежно від того, хто є власником цієї земельної ділянки (особа, яка здійснила самочинне будівництво, чи інша особа). Суд може визнати право власності на самочинне будівництво тільки за умови надання земельної ділянки особі, що здійснила самочинне будівництво, у встановленому порядку, зокрема, у випадках: безоплатної передачі земельної ділянки громадянину із земель державної або комунальної власності (стаття 121 Земельного кодексу України); набуття особою, що здійснила самочинне будівництво, земельної ділянки, що надана для даної цілі іншій особі, у власність; укладення договору оренди, іншого цивільно-правового договору, що дає право забудови земельної ділянки; прийняття відповідним органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки тощо. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта\~статті 376 ЦК України). Із контексту частин третьої та четвертої\~статті 376 ЦК України\~випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм частини третьої\~статті 376 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є, та не являється забудовником. Зазначена умова є єдиною для визнання права власності на об'єкт нерухомості за такою особою. Частина третя\~статті 376 ЦК України, на відміну від частини п'ятої цієї статті, не ставить набуття права власності особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, у залежність від відповідності виконаних робіт державним будівельним нормам і правилам та порушення прав третіх осіб або суспільних інтересів. У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд, установивши, що відповідачі здійснювали реконструкцію об'єктів нерухомості, розташованих на земельній ділянці, яка\~\~не була їм надана в установленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, зазначених норм матеріального права не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання за відповідачами права власності на спірні об'єкти нерухомості відповідно до положень частини третьоїстатті 376 ЦК України. Як вбачається з матеріалів цивільної та інвентарної справи, а також зазначається самим позивачем прибудова до житлового будинку №9 по вулиці Деснянській в м. Чернівці відносяться до самочинно прибудованих обєктів. При цьому, позивачем заявлено позовні вимоги про визнання права власності на прибудову до житлового будинку №9 по вулиці Деснянській в м. Чернівці. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7\~постанови №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснив судам, що не може бути застосовано правила\~статті 376 ЦК\~при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані тимчасові споруди та про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 27 вищевказаної постанови №6 від 30.03.2012 р. розяснив судам, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей\~186,\~381 ЦК\~є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої\~статті 376 ЦК\~не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим\~наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. \~\~Відповідно до пункту 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженому\~наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91\~(далі - Порядок) прийняття в експлуатацію обєктів (крім закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Інспекція) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений обєкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Згідно з пунктом 3.1. вказаного Порядку замовник або його уповноважена особа подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції за місцезнаходженням обєкта заяву про прийняття в експлуатацію обєкта за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку, до якої додаються: два примірники заповненої декларації; звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта з висновком про їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації (крім індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, прибудов до них загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них загальною площею до 100 квадратних метрів включно); засвідчені в установленому порядку копії: документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено об'єкт; технічного паспорта, виданого бюро технічної інвентаризації. Однак, як встановлено судом та не заперечувалося представником позивача, що його довіритель [PERSON] до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області із заявою про прийняття в експлуатацію обєкта не звертався до початку проведення будівельних робіт, а звернувся до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області із заявою та отримав відмову 15.05.2015 року, а відтак порушене питання не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи відсутність його дають підстави вважати про наявність спору про право. Таким чином, оскільки прибудова до квартири №2 житлового будинку № 9 по вулиці Деснянській м. Чернівці є приналежністю головної речі, а саме приналежністю будинковолодіння, а також беручи до уваги те, що позивач із заявою про прийняття в експлуатацію об'єкта до компетентного органу не звертався, положення частини п'ятої\~статті 376 ЦК\~не можуть бути підставою для визнання за позивачем житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовану прибудову до квартири. Крім того, відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Судом, виходячи з сукупності досліджених доказів, вищенаведених, установлено, що позивач є власником земельної ділянки №9 по вулиці Деснянській в м. Чернівці, на якій розміщено самочинно побудована прибудова. В той же час, доказів того, що вказана земельна ділянка була виділена саме для будівництва будинку, останнім не зазначено, натомість у свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 28.10.2013 та у [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зазначено, що земельна ділянка по вулиці Деснянській в м. Чернівці кадастровий номер 7310136300:14:002:0233, площею 0,0731 га, належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.33, 34). За змістом\~статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об'єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку\~статті 331 ЦК України.\~\~ Про вищенаведене вказують і правові позиції Верховного Суду України (справа 6-286цс15; справа 6-1328цс15; 6-1732цс15). Таким чином, виходячи з наведеного, здійснена прибудова до квартири №2 по вулиці Деснянській в м. Чернівці порушує законні права та інтереси інших осіб, зокрема третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON], що не дає підстави визнати право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст.213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги не грунтуються на законі та в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed