Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що у березні 2013 року до нього звернувся [PERSON], який вже був винен йому 12950 грн. за рішенням Свердловського міського суду № 2-248 від 2007 р., з метою отримання грошей у борг, у зв'язку з тим, що [PERSON] терміново необхідно продати належний йому будинок по [ADDRESS], який залишився у спадок після смерті батьків. З даного приводу між [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду, згідно якої позивач 05.02.2013 р. позичив відповідачу з належних особистих заощаджень грошові кошти в сумі 8000 грн. під заставу належний йому в майбутньому житловий будинок, потім 07.02.2013 р. позичив відповідачу 1400 грн., 27.02.2013 р. - 800 грн., 12.03.2013 р. - 1800 грн., 22.03.2013 р. - 5000 грн., 15.05.2013 р. - 5100 грн., 24.06.2013 р. - 2100 грн., 26.03.2013 р. - 500 грн., що загалом становить 24700 грн. Відповідач зобов'язався віддати [PERSON] вищезазначений спадковий житловий будинок або повернути гроші після його продажу, на підтвердження чого були складені розписки. Оскільки [PERSON] не повернув позивачу грошових коштів, останній звернувся з усною вимогою про повернення позичених грошей. Проте відповідач усіляко ухиляється від повернення запозичених коштів. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 24700 грн., а також сплачений судовий збір. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій підтримав позовні вимоги, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомляв. Згідно ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ч. 2 ЦК України встановлено, що на підствердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно ч. 2 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що між [PERSON] до [PERSON] мають місце договірні відносини про надання позики. Факт укладання договору позики підтверджується копією розписки від 05.02.2013 р. (а.с. 4) , згідно якої [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], отримав 8000 грн. у [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], під заставу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який належить на підставі документів про спадщину [PERSON]. Згідно розписки від 07.02.2013 р. (а.с. 5), складеної з аналогічним змістом вищезазначеної розписки, [PERSON] отримав 1400 грн. від [PERSON] під заставу зазначеного будинку. Відповідно розписки від 27.02.2013 р. (а.с. 6), відповідач отримав від позивача 800 грн., згідно розписки від 12.03.2013 р. (а.с. 7) - 1800 грн., згідно розписки від 22.03.2013 р. (а.с. 8) - 5000 грн., відповідно розписки від 15.05.2013 р. (а.с. 9) - 5100 грн., за розпискою від 24.06.2013 р. (а.с. 10) - 2100 грн. та згідно розписки від 26.06.2013 р. (а.с. 11) - 500 грн. Згідно листа від 16.12.2013 р. [PERSON] звертався до [PERSON] з вимогою про повернення йому боргу в сумі 24700 грн., та попереджено про звернення в суд у випадку невиконання зазначеної вимоги. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було позичено у позивача грошові кошти на загальну суму 24700 грн., повернення яких були забезпечені заставою будинку відповідача. Згідно пред'явленої вимоги позивач забажав повернення боргу без звернення заставленого майна на його користь, проте боржник всіляко ухиляється від виконання обов'язків за зазначеним договором. Оскільки з моменту пред'явлення вимоги про повернення позичених грошових коштів минуло більше 30 днів та борг залишається по теперішній час неповернутим, суд вбачає факт порушення зобов'язання з боку відповідача, у зв'язку з чим вважає за необхідне задовольнити позов в межах заявлених вимог. Також згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. На підставі ст. 207, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved