Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи позов тим, що 23 березня 2002 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області зареєстрований шлюб з відповідачем, про що зроблено актовий запис № 69. В шлюбі народилась донька [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу позивач вказує те, що між сторонами немає взаєморозуміння, тому відбувалися скандали, сварки, що і призвело до розпаду сім'ї. Спільне життя з відповідачкою припинилось з травня 2014 року. За наведених обставин, просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. В судове засідання відповідач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 242060, виданого 29.03.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управілння юстиції у Донецькій області, сторони зареєстрували шлюб 23 березня 2002 року, актовий запис за № 69. В шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що через непорозуміння в сім'ї сторони припинили взаємовідносини як подружжя. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами відсутній. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved