Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб укладений між ними 26 лютого 1999 року, обґрунтовуючи позов тим, що подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, несхожістю характерів, різних поглядів на життя, та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. В зв'язку з цим в подальшому не бажає продовжувати подружні відносини з відповідачкою. У відкритому судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, просить розірвати шлюб з підстав викладених у позовній заяві, зазначивши суду, що спору про місце проживання дитини та про спільне майно подружжя у них не має, на примирення категорично не погоджується. Відповідачка [PERSON] позов визнала повністю, просить розірвати шлюб, зазначивши суду, що спору про місце проживання дитини та про спільне майно подружжя у них не має, на примирення, також категорично не погоджується . Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 лютого 1999 року сторони зареєстрували шлюб у Котелевському відділі РАГС Полтавської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 9, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим 26 лютого 1999 року Котелевським відділом РАГС Полтавської області (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження [NUMBER] від 30 квітня 1999 року (а.с. 4). Судом в ході судового засідання встановлено, що спору про місце проживання дитини та про спільне сумісне майно подружжя на момент розгляду вище зазначеної цивільної справи у сторін не має, що не заперечується позивачем та відповідачкою. Згідно з вимогами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони фактично не підтримують подружніх відносин з березня 2014 року у них виникають постійні непорозуміння, сварки, на примирення категорично не погоджуються, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача - [PERSON] та відповідачки - [PERSON]. Викладене приводить суд до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги позивача - [PERSON] до відповідачки - [PERSON] про розірвання шлюбу, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки на користь позивача слід стягти судові витрати по сплаті судового збору (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved