Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить на підставі ст.150 ЖК України та ст.ст.391, 405 ЦК України визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], мотивуючи тим, що він є власником житла за вказаною адресою на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.1998 року; з відповідачем він перебував у зареєстрованому шлюбі, однак у грудні 2000 року шлюб було розірвано; відповідач вибула із спірного житла в м.Івдель Свердловської області, Російська Федерація та не проживає у ньому з 2002 року, проте залишилась у цьому житлі зареєстрованою, що перешкоджає позивачу здійснювати його права власника щодо розпорядження та користування житлом. Ухвалою суду від 12.08.2014 року було доручено компетентному суду Російської Федерації, за місцем проживання відповідача (РФ, Свердловська область, м.Івдель) вручити [PERSON], [INFO], копію позовної заяви, повідомлення (повістку) про день розгляду справи 26.02.2015 року та допитати з ряду питань; провадження у справі зупинено до надходження відповіді з іноземного суду на судове доручення про надання правової допомоги. Ухвалою суду від 28.01.2015 року провадження у справі відновлено, у зв'язку з надходженням до Овруцького райсуду супровідним листом Головного управління юстиції України у Житомирській області від 14.05.2014 року № 18483/16/2.8-06/2.8 від Івдельського міського суду Свердловської області Російської Федерації відповіді на судове доручення про надання правової допомоги, а саме протоколу судового засідання від 12.12.2014 року та інших документів, в тому числі підтвердження про вручення відповідачу матеріалів позовної заяви та судової повістки. Із протоколу судового засідання Івдельського міського суду Свердловської області Російської Федерації від 12.12.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON] позов не визнала, проти його задоволення заперечує, пояснила, що є громадянкою України, зареєстрована в [ADDRESS]; в Російській Федерації має право на проживання і тимчасову реєстрацію за адресою: [ADDRESS]; в Росії проживає з 2002 року, так як створила нову сім'ю; в спірному житлі в м.Овруч проживає щорічно протягом місяця; з позивачем перебувала у шлюбі з 16.06.1989 року по 28.10.2002 року, спірна квартира була набута сторонами у 1998 році в період шлюбу, а тому вважає, що також має право на вказане житло, а тому від свого права користування спірним житлом не відмовляється; погоджується на розгляд справи за позовом [PERSON] у її відсутність, про що подала суду письмову заяву. В судовому засіданні позивач вимоги та доводи позовної заяви підтримав , просив його задоволити. Таким чином, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] у 1998 році придбав у власність 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS], що стверджується копією договору купівлі-продажу від 18.04.1998 року НВ0941551, посвідченого приватним нотаріусом Овруцько-Народицького нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 860. Як вбачається з довідки Овруцького районного сектору УДМС України в Житомирській області від 19.07.2014 року № 28/1418 та копій адресних листків прибуття, у вказаному житлі [ADDRESS] зареєстровані зокрема позивач [PERSON] та [PERSON] - сторони у справі. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28.11.2002 року, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ТП № 065985. Як стверджує позивач у позовній заяві та підтвердив відповідач, що вбачається з протоколу судового засідання Івдельського міського суду Свердловської області Російської Федерації від 12.12.2014 року, [PERSON] з 2002 року проживає у Російській Федерації. На цій підставі позивач просить визнати відповідача, такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. Твердження відповідача про те, що вона щорічно протягом місяця проживає в спірному житлі у м.Овруч спростовується наявним у матеріалах справи актом від 03.07.2014 року складеному за участю депутата Овруцької міської ради [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. Проте рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 04.12.2002 року у справі № 2-2593/02, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18.03.2003 року та набрало законної сили, і яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] відмовлено, встановлено, що сторони 18.04.1988 року уклали шлюб; під час перебування у шлюбі 18.04.1998 року по договору купівлі-продажу придбали 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS], який відповідно до ст.22 КпШС є їх спільною сумісною власністю. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини. А відтак, обставина того, що відповідач є співласником спірного житла, яке перебуває у спільній сумісній власності сторін, є встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили, та не потребує доведення цій справі. Згідно з ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановених законом. Згідно з ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Права власника будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України і перебачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб, а також розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Отже, враховуючи ту обставину, що відповідач є співвласником спірного житлового приміщення, він не втрачає права користування цією квартирою, а відтак, не може бути позбавлений права користування нею, а отже, як наслідок, не може бути знятий з реєстрації органами державної міграційної служби України без його письмової згоди на це. Та обставина, що відповідач без поважних причин тривалий час не проживає у спірній квартирі правового значення не має, оскільки положення ст.405 ЦК України та ст.72 ЖК України не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникають з приводу користування власниками об'єктами приватної власності. З огляду на викладене вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, не підлягає задоволенню за безпідставністю. Позивач сплатив судовий збір в сумі 243,60 грн. Тому

Outcome: dismissed