Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення права власності з виплатою компенсації, визнання права власності. Позовні вимоги мотивує наступним. Позивачу на праві власності належить 5/6 частини квартири [ADDRESS], а відповідачу - 1/6 частина зазначеної квартири. Сторони не дійшли згоди щодо користування та розпорядження майном, між ними існують неприязні відносини, відповідач не несе тягар утримання майна, всі витрати на утримання квартири несе лише позивач. Загальна площа квартири становить 74,9 кв. м., житлова площа - 42,41 кв. м. 1/6 частина квартири, яка належить відповідачу, складає 11,25 кв. м. загальної площі та 7,07 кв. м. житлової площі. Оскільки частка відповідача в спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, відповідач ніколи не користувалась своїм майном і спільне користування ним є неможливим, відповідач забезпечена іншим житлом, де і зареєстрована, тому припинення її права власності на частку в квартирі не завдасть останній істотної шкоди. З огляду на викладене, позивач [PERSON] просить суд припинити право власності [PERSON] на 1/6 частину квартири [ADDRESS] з виплатою на її користь грошової компенсації вартості 1/6 частини квартири у розмірі 103 493,33 грн., які знаходяться на депозитному рахунку Деснянського районного суду м. Києва та визнати за ним право власності на 1/6 частину спірної квартири. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд про їх задоволення. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні визнали позовні вимоги в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Спірна квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON], по 5/6 та 1/6 частини відповідно, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 07.07.1997 року (а.с. 5), копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2007 року (а.с. 6), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.02.2014 року (а.с. 7), копією рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22.02.2007 року (а.с. 10). Відповідно до копії технічного паспорта на квартиру, загальна площа квартири становить 74,9 кв. м., житлова площа - 42,41 кв. м.,яка складається з трьох житлових кімнат, жилими площами 17,44кв.м, 11,76кв.м та 13,21кв.м. 1/6 частина квартири, яка належить відповідачу, складає 11,25 кв. м. загальної площі та 7,07 кв. м. житлової площі (а.с. 8-9). Суд приймає до уваги твердження позивача про те, що частка відповідача в спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Зі змісту даної норми закону вбачається, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Питання чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також має робитись у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який спільним майном. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не зареєстрована та не проживає у спірній квартирі, не приймає участі у її утриманні. Відповідно до позовної заяви, позивачем зазначено, що грошова компенсація за 1/6 частину у спільній частковій власності квартири становить 103493,33 грн. Дана вартість визначена у відповідності до звіту про незалежну оцінку майна: жилої трикімнатної квартири №332, загальною площею 73,80 кв.м, яка розташована на 11-му поверсі 12-ти поверхового будинку [ADDRESS] (а.с.11-17). Позивачем внесено на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва 37317001004241 (код 02896779) 103 493,33 грн., що підтверджується квитанцією №158 від 17.01.2015 року, наявною в матеріалах справи. Однак, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 11.08.2017 року №12535/16-42, ринкова вартість 1/6 частини квартири [ADDRESS] станом та в цінах на 04.08.2017 року становить 6704 дол. США або 173538 грн. (а.с. 166-179). Таким чином, даний висновок спростовує дані, викладені у вищезазначеному звіті про незалежну оцінку майна. Крім того, обидві сторони у судовому засіданні визнали вартість 1/6 частини квартири [ADDRESS], визначену відповідно до висновку експерта від 11.08.2017 року №12535/16-42. Згідно з вимогами ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до квитанції №43 від 13.12.2017 року, що міститься в матеріалах справи, позивачем [PERSON] було внесено на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва (отримувач ТУДСАУ в місті Києві, код отримувача 26268059, банк отримувача 820172 ДКСУ у м. Києві) 70045,00 грн. Таким чином, позивачем [PERSON] було внесено на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва грошові кошти в розмірі 173538,33 грн. в рахунок грошової компенсації відповідачу за 1/6 частину квартири [ADDRESS]. З урахуванням викладених обставин в їх сукупності, суд приймає визнання позовних вимог відповідачем та приходить до переконання про задоволення позовних вимог, з урахуванням доплаченої суми грошової компенсації на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва позивачем. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Абзацом 6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК постановлено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. На підставі викладеного та

Outcome: approved