Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] сільської ради про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 3,16 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Лановецького району Тернопільської області і належала померлій 24 квітня 2008 року [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 243986, виданого 01 лютого 2005 року Лановецькою районною державною адміністрацією Тернопільської області (кадастровий номер 6123880900:01:001:0439). Свої вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем за заповітом, однак нотаріальною конторою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю сертифіката на земельну частку (пай). Зазначений документ відсутній, оскільки спадкодавець до смерті на підставі сертифікату отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку, інших заповітів не складала. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, пославшись на мотиви, викладені в позовній заяві, просить їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] сільської ради в судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, зясував наступні обставини. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [PERSON] померла 24 квітня 2008 року, про що [PERSON] сільською радою Лановецького району Тернопільської області 25 квітня 2008 року зроблено актовий запис № 06, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД № 066021, виданим [PERSON] сільською радою Лановецького району Тернопільської області 25 квітня 2008 року. За змістом ст..1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1213 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 15 жовтня 1997 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений завідуючою Ланівецької державної нотаріальної контори, згідно якого належне їй право на земельну частку (пай) розміром 4,16 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Білозірська», заповіла [PERSON]. Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 243986 від 01 лютого 2005 року [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,16 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Лановецького району Тернопільської області. Довідкою відділу Держзгеокадастру у Лановецькому районі від 02.02.2016 року стверджується, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 243986 від 01.02.2005 [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,16 га на території [PERSON] сільської ради виданий взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР № 038493. Вартість земельної ділянки належної на підставі Державного акта ЯБ № 243986 [PERSON] складає 134863,29 грн., що підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.11.2015 року № 34-1911-99.5-2099/2-15, виданим відділом Держгеокадастру у Лановецькому районі. Постановою приватного нотаріуса Лановецького районного нотаріального округу № 228/02-31 від 16.11.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на майно, зазначене у заповіті. Інших спадкоємців та осіб, які б мали право на обов'язкову частку в майні спадкодавця, судом не встановлено. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкових справ № 42133346 від 16.11.2015 року після смерті [PERSON], яка померла 24.04.2008 року, інформація щодо спадкової справи відсутня. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається із змісту ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст..1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть належати у майбутньому. Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON] має право на спадкування земельної ділянки, належної [PERSON], яка розташована на території [PERSON] сільської ради Лановецького району Тернопільської області, оскільки право власності на земельну ділянку випливає із земельного сертифіката, а позивач є спадкоємцем за заповітом. Суд враховує і те, що спадкодавець не скасувала заповіту, що свідчить про те, що волевиявлення спадкодавця по заповіту стосується як права на земельну частку (пай), так і земельної ділянки, на яку видано державний акт і виділення земельної частки (паю) на місцевості з визначенням її меж.

Outcome: approved