Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, яка була поширена відповідачем у зверненні від 21.09.2016 р. до керівництва територіального медичного об`єднання Шевченківського району м. Києві, зобов`язати [PERSON] спростувати зазначену інформацію шляхом письмового звернення до керівництва територіального медичного об`єднання Шевченківського району м. Києва. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працює головним лікарем у Стоматологічній поліклініці №1 Шевченківського району м. Києва. 07.09.2016 р. в присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] він вів розмову з колегою [PERSON] , про графік її роботи, необхідність виконання норм навантаження умовних одиниць працеємності, та про дотримання трудової дисципліни. По вище зазначеним питанням вони дійшли згоди. Пізніше йому стало відомо про письмове звернення [PERSON] від 21.09.2016 р. до керівництва територіального медичного об`єднання Шевченківського району м. Києва, у якому відповідач описує почуту нею розмову між позивачем та [PERSON] . Зі звернення вбачається, що позивач в брутальній та непристойній формі висловлюється про вік та займану посаду медичного працівника [PERSON] , зокрема, це можна зрозуміти з таких фраз: «Ви жінка пенсійного віку. Я Вас поховати тут повинен, і взагалі Ваша ставка буде скорочена, а на цьому місці працюватиме Наталка», «я зроблю все, щоб ваше життя стало неможливим у цьому закладі, головний лікар тут я, що хочу те і роблю». При цьому викладену інформацію у зверненні, як зазначає [PERSON] , вона почула знаходячись в коридорі, коли розмова описана нею відбувалась за зачиненими дверима кабінету. Зазначає, що інформація, яка була поширена відповідачем, абсолютно не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права позивача, зокрема, ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди діловій репутації, що виражається у негативному упередженому ставленні до позивача з боку осіб, які отримали звернення відповідача. Крім того, подібним зверненням відповідач охарактеризувала позивача, як особу, що користується своїм службовим становищем, не має високих моральних цінностей. У зв`язку з неправомірним поширенням відповідачем широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно позивача, останній знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу, в результаті чого, в позивача різко знизилась працездатність, що, в свою чергу, негативно впливає на виконання посадових обов`язків та на повагу робочого колективу до нього, а також стало причиною порушення функції сну. Інформація, яку поширила відповідач, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом. Отже, позивач має право на спростування недостовірної інформації, поширення якої порушує його особисті немайнові права. Вважає, що недостовірна інформація про нього має бути спростована відповідачем шляхом письмового звернення до керівництва територіального медичного закладу. Ухвалою суду від 20.10.2016 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 02.11.2016 р. до суду надійшли заперечення відповідача [PERSON] , у відповідності до яких просить відмовити в задоволенні вимог позову. Заперечення мотивує тим, що вона, разом з донькою лікується другий рік в стоматологічній лікарні №1. 07.09.2016 р. перебувала в приміщенні лікарні, та поки чекала на лікаря, присіла на стільці біля рентгенологічного кабінету. До вказаного кабінету зайшов молодий чоловік, як пізніше вона дізналась головний лікар [PERSON] , який в грубій формі почав говорити «якщо Вам не подобається працювати в такому режимі, то я Вас звільню». На це [PERSON] запитала «за що?» і останній повідомив «Ви жінка пенсійного віку і ховати тут я Вас не повинен. Вас можна скоротити, а замість Вас працюватиме Наталка». Після цього [PERSON] зібралась та вийшла з роботи, а відповідач ще посиділа хвилин десять, не дочекавшись лікаря пішла. Біля виходу зустріла [PERSON] , в неї йшла носом кров. Відповідач запропонувала останній серветку, після чого вони постояли хвилин п`ять на вулиці, відповідач взяла мобільний телефон [PERSON] , щоб пізніше дізнатись про її самопочуття. В подальшому [PERSON] викликала швидку допомогу. Наступного дня відповідач дізналась, що [PERSON] перебуває в лікарні в кардіологічному відділені. Саме тоді відповідач вирішила написати даного листа до ТМО, та періодично почала спілкуватись з [PERSON] по телефону. Зазначила, що [PERSON] телефонував їй телефон з повідомленням, що подасть на неї в суд. Відповідач сприйняла це як тиск, та зателефонувавши [PERSON] , дізналась , що остання отримала незаконну догану, що її постійно принижують, ображають. Також дізналась, що 20.10.2016 р. їй повідомили про скорочення її ставки і запропонували піти працювати медичною сестрою, що повністю підтверджує викладені відповідачем обставини в зверненні. 24.10.2016 р. [PERSON] звільнили з посади виявивши фінансову недовіру. Вказувала на те, що коли писала звернення зацікавленості жодної не мала, так як на той час не знала [PERSON] , просто була вражена таким ставленням до жінки. 07.11.2016 р. до суду надійшло звернення Всеукраїнської громадської організації «За стабільність», у відповідності до якого вказують на те, що на їх адресу надійшло звернення від громадянки [PERSON] , яка з 22.11.16 є членом організації. Остання звернулась з проханням надіслати на адресу суду їх звернення, направлені на адресу ТМО Шевченківського району м. Києва, які були складені на підставі звернення [PERSON] , яка є членом організації з 2009 р. Так в звернені [PERSON] йшлось про протиправні дії, постійні образи, та намагання звільнити її з поліклініки головним лікарем [PERSON] , через питання які були нею озвучені керівнику, а саме невидача плівки протягом тривалого періоду, та з приводу того, що [PERSON] відмовлялась працювати по вісім годин на день, а отримувати 0.25 ставки. Враховуючи вказане, просили суд приділити більше уваги цій справі та прийняти справедливе законне рішення. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа передана судді Зотько Т.А. Ухвалою суду від 29.01.2018 р. вказану справу прийнято до розгляду, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання. В судовому засіданні позивач та його представник - [PERSON] вимоги позову підтримали у повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини. Просили суд про його задоволенні. Відповідачка та її представник - [PERSON] позов не визнали у повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені в запереченнях на позов. Просили суд відмовити у його задоволенні. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , показали суду, що 07.09.2016 року приблизно о 13.30 була скликана нарада де була заслухана в тому числі [PERSON] , після якої всі розійшлися по своїм робочим місцям. Приблизно десь о 16.00 годин зі слів їм стало відомо, що [PERSON] викликали швидку у зв`язку із поганим самопочуттям, швидка поїхала десь о 18.00 годин, оскільки [PERSON] відмовилась від госпіталізації. Свідки показали, що після наради вони виконували свої безпосередні обов`язки і про стан [PERSON] їм стало відомо зі слів. Самі вони свідками будь-яких конфліктів між головним лікарем та [PERSON] не були. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , показали суду, що 07.09.2016 вони у різний час протягом дня перебували у приміщенні лікарні з різних на те підстав. Жодних конфліктів за їх присутності між позивачем з бідь з ким з персоналу не відбувалось, при цьому в момент перебування кожного з них у коридорі лікарні, інших пацієнтів, не було. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала суду, що між нею та позивачем тривалий час відбувався конфлікт з приводу виконання нею своїх професійних обов`язків. 07.09.2016 року знову відбувся конфлікт після якого вона стала себе погано почувати та коли вийшла з поліклініки, то у неї відкрилась носова кровотеча, до неї підішла відповідач, яка була свідком конфлікту та запропонувала свою допомогу та в подальшому взяла в неї номер телефону, що дізнатись про самопочуття. Через дейкий час відповідач повідомила їй про наявність вказаного позову. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлено, що позивач Наказом Департаменту охорони здоров`я від 14.12.2015 р. призначений на посаду головного лікаря у Стоматологічній поліклініці №1 Шевченківського району м. Києва. Вбачається, що позивач посилається на недостовірність інформації, викладеної в зверненні [PERSON] до очільника ТМО Шевченківського району м. Києва від 21.09.2016. У відповідності до вказаного звернення, [PERSON] зазначала, що 07.09.2016 р., разом з донькою [PERSON] приїхала в другій половині дня до стоматологічної поліклініки №1. Чекаючи черги до лікаря присіла в коридорі поруч з дверима з надписом рентген кабінет, там працює доросла жінка, як відповідач дізналася пізніше - [PERSON] . До кабінету останньої зайшов молодий лікар, як пізніше з розмови відповідач зрозуміла, головний лікар. Вказаний чоловік сказав [PERSON] «Ви були не задоволені, що працюєте фактично на ставку , а заробітною платню отримуєте на двадцять п`ять відсотків. Так от Вашу заяву, яку Ви писали перед відпусткою я не розглядав , а ставку віддав [PERSON] ». На що [PERSON] запитала: « Що поганого я Вам зробила ?», відповідь « Ви жінка пенсійного віку. Я Вас поховати тут повинен, і взагалі Ваша ставка буде скорочена, а на цьому місці працюватиме Наталка». Потім останній додав «напишіть пояснення чому не було на нараді». Хвилин через п`ять [PERSON] , вийшла з папером і підійшла до лікаря, який з цей час вийшов в коридор та, віддаючи папір сказала: «Ось , але не пояснення, а вимога зібрати конфліктну комісію», на що головний лікар відповів : «я зроблю все щоб ваше життя стало неможливим в цьому закладі, головний лікар тут я , що хочу те і роблю». Окрім викладеного, в зазначеному зверненні [PERSON] зазначила, що сподівається, що [PERSON] не постраждає, а головний лікар буд покараний. У відповідних положеннях Конституції України передбачено: кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (стаття 32). Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (стаття 34). А також усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40) У відповідних положеннях Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року у справі про поширення відомостей передбачено: Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються ... не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом ч.1 ст. 7 ЦК не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу...Водночас, наявність у зверненнях до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність. Ст. 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Нормами ст.ст. 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Згідно частини 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто/або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо,телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі інтернет чи з використанням іншх засобів телекомунікаційного зв`язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації є також вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших товарів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать честь, гідність фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Згідно з п. 16 вказаної вище Постанови Пленуму, відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Виходячи з вище наведеного, з викладеного в позовній заяві вбачається, що 21.09.2016 р. відповідач звернулася із зверненням про дії позивача до керівництва ТМО Шевченківського району в м. Києві, як до компетентного органу, який уповноважений провести таку перевірку фактів, зазначених в зверненні. У зв`язку з вказаним, відповідач реалізувала своє право на звернення. А отже, інформація викладена в зверненні до компетентного органу, яку вказаний орган наділений перевірити, не є поширенням недостовірної інформації в розумінні ст. 277 ЦК України, а є реалізацією права особи на звернення громадян, передбаченого статтею 40 Конституції України. Доказів, які б доводили, що зазначене звернення мотивоване цілеспрямованими діями на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, матеріали справи не містять. Таким чином, судом не встановлено сукупності усіх чотирьох обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача відсутні. З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи та вказаних вище вимог закону, який регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed