Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позов до відповідача до товариства з додатковою відповідальністю «Бориславський експериментальний ливарно-механічний завод» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 14796 грн. 61 коп. В обґрунтування позову зазначає про те, що в період з 01.12.2017 року по 12.08.2019 року він знаходився в трудових відносинах з товариством з додатковою відповідальністю «Бориславський експериментальний ливарно-механічний завод» та працював сторожем відділу безпеки, що підтверджуються наказами №89-к від 01.12.2017 року. №38-к від 12.08.2019 року, а також записами у трудовій книжці. Підчас знаходження в трудових правовідносинах з відповідачем, йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата, а саме за березень, квітень, травень, серпень 2019 року на загальну суму 14 796, 61 грн., що підверджується довідкою №96 від 05.07.2021 року. Ухвалою судді Бориславського міського суду Львівської області від 08 вересня 2021 року вказана справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. Відповідач, скористався своїм правом та подав відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вимогами ст.ст.13,81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст.ст.94, 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган мають виплачувати заробітну плату за виконану роботу та не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективними договорами. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору, а згідно зі ст.22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата; у разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до абзацу 7 підпункту 2.1 Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому зазначені виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23.12.2011, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 01 грудня 2017 року по 12 серпень 2019 року знаходився в трудових відносинах з товариством з додатковою відповідальністю «Бориславський експериментальний ливарно-механічний завод» та працював сторожем відділу безпеки, що підтверджуються наказами №89-к від 01.12.2017 року. №38-к від 12.08.2019 року, а також записами у трудовій книжці. Під час знаходження в трудових правовідносинах з відповідачем, була нарахована, але не виплачена заробітна плата, а саме за березень, квітень, травень, серпень 2019 року на загальну суму 14 796, 61 гривень, що підтверджується довідкою №96 від 05.07.2021 року. Таким чином, суд вважає доведеним факт порушення роботодавцем законодавства про оплату праці через невиплату [PERSON] заробітної плати, у зв`язку з чим дійшов висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по виплаті заробітної плати в сумі 14796,61 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід спеціального фонду Державного бюджету України в сумі 908 грн.

Outcome: approved