Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Березотіцька сільська рада Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно. В позові вказав, що він являється особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України з м.Луганськ. В даний час разом з дружиною [PERSON] проживає в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок він придбав 07.04.2015 року у [PERSON] , сплативши їй при цьому 4400 доларів США, про що останньою власноручно надано розписку. У зв`язку з недостатністю коштів на оформлення договору купівлі-продажу будинку та двох земельних ділянок біля нього, він домовився з відповідачкою, що договір у нотаріуса вони вчинять пізніше. З 07.04.2015 року разом з дружиною він постійно проживає у вказаному будинку, однак, оформити в даний час належним чином своє право власності він не може, оскільки відповідач на його неодноразові пропозиції звернутись до нотаріуса відмовляє по різним причинам, зокрема, відсутність часу на зайняття цим питанням, оскільки на її утриманні перебувають малолітні діти. Він людина похилого віку, інвалід 2 групи, і добратись до м.Карлівка Полтавської області, де проживає відповідач, не має фізичної можливості. Крім цього, він здійснює догляд за своєю дружиною, яка також є інвалід 2 групи і залишати її саму не можна. Позивач прохає суд визнати договори купівлі-продажу, укладені між ним [PERSON] та [PERSON] : житлового будинку А-1, загальною площею 61,8 кв.м., житловою площею 33,9 кв.м.; сараю Б; погребу В; сажу Г; вбиральні Д; сараю Е; огорожі №1-№3; колодязю №4, що знаходиться на приватизованій земельній ділянці, площею 0,05 га, кадастровий номер 5322880401:01:003:0044 та приватизованій земельній ділянці, площею 0,1473 га, кадастровий номер 5322880401:01:003:0045, по [ADDRESS] дійсними. Визнати за ним [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на житловий будинок А-1, загальною площею 61,8 кв.м., житловою площею 33,9 кв.м.; сарай Б; погріб В; саж Г; вбиральню Д; сарай Е; огорожу №1-№3; колодязь №4, що знаходиться на приватизованій земельній ділянці, площею 0,05 га, кадастровий номер 5322880401:01:003:0044 та приватизованій земельній ділянці, площею 0,1473 га, кадастровий номер 5322880401:01:003:0045, що знаходяться по [ADDRESS] . Визнати за ним [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на земельну ділянку, площею 0,05 га, кадастровий номер 5322880401:01:003:0044, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться по [ADDRESS] . Визнати за ним [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на земельну ділянку, площею 0,1473 га, кадастровий номер 5322880401:01:003:0045, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться по [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Чабаненко В.О. позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи повідомлена про дату, час та місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з письмовою заявою щодо розгляду справи без її участі, позов визнає, щодо задоволення позову не заперечує (а.с.50). Представник третьої особи Березотіцької сільської ради в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням щодо розгляду справи без його участі, відносно позову не заперечує. З`ясувавши обставини справи, заслухавши позивача та його представника, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.2.3\~ст.12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх видів процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України,\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи…Належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень…Достовірними\~є докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи…Достатніми\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання\~про достатність\~доказів для\~встановлення обставин,\~що мають\~значення для\~справи,\~суд вирішує\~відповідно до\~свого внутрішнього\~переконання. Кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях … Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 07.04.2015 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 4400 доларів США «за дім», що підтверджується розпискою відповідача (а.с.6). Також встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, загальною площею 61,8 кв.м., житловою площею 33,9 кв.м з господарськими будівлями, а також дві земельні ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,05 га та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1473 га, що знаходяться по [ADDRESS] . Викладене підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 17.06.2014 року (а.с.12), а також Договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 17.06.2014 року (а.с.14,16) та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.13,15,17). Крім цього, на домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] 05.05.2015 року виготовлено технічний паспорт (а.с.7-10), і відповідно Довідки ТОВ «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне», самовільних перепланувань не виявлено (а.с.11). У вищевказаному домоволодінні, що знаходяться по [ADDRESS] , з 06.07.2015 року проживає позивач [PERSON] без реєстрації, що підтверджується довідкою Березотіцької сільської ради (а.с.18). Позивач стверджує, що 07.04.2015 року фактично сторонами було укладено договір купівлі-продажу будинку за адресою по [ADDRESS] , на виконання якого ним були передані кошти в сумі 4000 дол. США. Натомість відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, що на думку позивача дає підстави для визнання договору дійсним відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України та визнання за ним права власності на цей будинок. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. Така позиція викладена в постанові ВС від 06.09.2017 року у справі № 6-1288цс17. Суд звертає увагу на те, що істотними умовами договору купівлі-продажу будинку є предмет та ціна. Предметом договору купівлі-продажу є індивідуально визначене майно. Разом із тим, із наданої суду розписки незрозуміло який «дім» є предметом цього договору. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що подана розписка не є належним доказом того, що сторони уклали договір купівлі-продажу будинку, на умовах, зазначених позивачем. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач дійсно ухилилася від його посвідчення та втрачена така можливість. Спростуванням цього є позиція відповідача по суті спору, відповідно до якої вона визнає за позивачем право власності на її будинок та не заперечує проти задоволення позову. Відтак, суд вважає, що можливість посвідчення цього договору не втрачена. При цьому незважаючи на визнання відповідачем позову, суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки в такому випадку відбудеться «легалізація» такої угоди всупереч вимогам чинного законодавства, та в зв`язку з цим порушено публічний інтерес, який полягає в необхідності оплати договору купівлі-продажу необхідними платіжками та податками. За таких підстав суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає. Позивач при подачі до суду матеріалів позову звільнений від сплати судового збору, як інвалід 2 групи (а.с.4), тому судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed