Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Державного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення боргу за договором, відшкодування збитків, завданих невикористанням договору, примусове виконання обов'язку в натурі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.01.2000 року між ним, як співавтором винаходу «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» за заявою на видачу патенту № [NUMBER] від 10.01.2000 р., іншими співавторами та КП «ЗТМК», правонаступником є ДП «ЗТМК» було укладено Договір № 32 «Про передачу прав на науково-технічну продукцію предмета винаходу «Спосіб отримання тетрахлориду титану» та виплату авторської винагороди за використання даного винаходу за заявкою на видачу патенту № [NUMBER] від 10.01.2000 р. На підставі зазначених договорів щорічно за період 2001-2008 років відповідачем виконувались свої обов'язки за договором та позивач отримував щорічно по 14000 грн. Проте з 2009 року до теперішнього часу відповідач перестав виконувати свої обов'язки по оплаті авторської винагороди та сплаті річного збору підтримання патенту в силі, через що з 10.01.2011 року дію патенту № [NUMBER] на винахід «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» за заявкою на видачу патенту № [NUMBER] від 10.01.2000 р. було припинено, у зв'язку із чим просить стягнути заборгованість з оплати авторської винагороди з 01.01.2009 р. по 31.12.2010 р. у розмірі 28000 грн. та 28000 грн. - збитки (упущену вигоду), завдані неналежним виконанням умов Договору № 32 за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. Крім того, позивач просить зобов'язати ДП «ЗТМК» виконати умови договору № 32 від 24.01.2000 р. щодо здійснення необхідних платежів для підтримання патенту в силі та відновити чинність достроково припинених виключних майнових прав інтелектуальної власності на винахід. В судовому засіданні позивач та представник позивача просили задовольнити позов у повному обсязі з підстав, наведених у ньому. Представник відповідача ДП «ЗТМК» в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, надавши письмові заперечення та пояснивши в судовому засіданні, що 18.11.1998 р. між авторами винаходу «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» та ДП «ЗТМК» було укладено Договір № 405 про передачу прав на науково-технічну продукцію предмета винаходу «спосіб отримання тетрахлориду титану» та виплату авторської винагороди за використання даного винаходу за заявкою на видачу патенту № [NUMBER], тому винахід «Спосіб одержання тетрахлориду титану», на який «ЗТМК» видано патент [NUMBER] не відповідає умові патентоздатності як новизна і не повинен продовжувати будь-яких обов'язків. З самого початку передачі підприємству права на використання патенту [NUMBER] на одержання тетрахлориду титану КП «ЗТМК» колектив авторів, а також позивач не мали право на отримання авторської винагороди, так як в договорі № 32 від 24.01.00 р. зазначено спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану, а такий спосіб підприємством не використовується. Крім того, щодо позовних вимог про стягнення авторської винагороди за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 рік відповідач просить застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з нижченаведених підстав. Як встановлено в судовому засіданні 24.01.2000 року між [PERSON], як співавтором винаходу «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» за заявою на видачу патенту № [NUMBER] від 10.01.2000 р., іншими співавторами та КП «ЗТМК», правонаступником є ДП «ЗТМК» було укладено Договір № 32 «Про передачу прав на науково-технічну продукцію предмета винаходу «Спосіб отримання тетрахлориду титану» та виплату авторської винагороди за використання даного винаходу за заявкою на видачу патенту № [NUMBER] від 10.01.2000 р. (а.с.6-9). Договором № 32, а саме п. 4.5 передбачена можливість та умови розірвання договору з ініціативи підприємства. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що даний договір не був розірваний ні з ініціативи Підприємства, ні з ініціативи Авторів. Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правочину, а саме правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно пояснень представника відповідача Договір № 23 в судовому порядку не визнавався недійсним. Тому договір № 32 від 24.01.2000 р., а так само договір про розподіл авторської винагороди між авторами винаходу «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» за заявкою на видачу патенту № [NUMBER] від 10.01.2000 р. є чинними та на підставі ст. 526 ЦК України мають виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. Посилання представника відповідача на те, що патент № [NUMBER] не відповідає умові новизни та на те, що з самого початку передачі підприємству права на використання патенту [NUMBER] на одержання тетрахлориду титану КП «ЗТМК» колектив авторів, а також позивач не мали право на отримання авторської винагороди, так як в договорі № 32 від 24.01.00 р. зазначено спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану, що не відповідає отриманому патенту, а тому будь-які зобов'язання ДП «ЗТМК» перед позивачем відсутні, є безпідставними. Так, заявка на видачу патенту була зроблена 10.01.2000 року, тобто після укладення договору № 405 від 18.11.1998 р. про передачу прав на науково-технічну продукцію предмета винаходу «спосіб отримання тетрахлориду титану» та виплату авторської винагороди за використання даного винаходу за заявкою на видачу патенту № [NUMBER] (а.с. 28-31). Патент № [NUMBER], між тим, є деклараційним, тобто виданим за результатами формальної експертизи, а патент № [NUMBER] - є патентом на винахід, який виданий за результатами кваліфікаційної експертизи заявки на винахід, а тому патент № [NUMBER] відповідає вимогам щодо новизни. Із наданої патентним повіреним відповіді вбачається, що винахід за патентом № [NUMBER] відповідає критеріям охороноздатності (а.с. 40-43). Більш того, Підприємство, достеменно знаючи про наявність договору № 405 від 18.11.1998 року, уклало новий договір № 32 від 24.01.2000 року і протягом 2000-2008 років виконувало умови даного договору, визнаючи той факт, що патент № [NUMBER] відповідає умові патентоздатності, тобто новизні. Так само, здійснюючи оплату авторської винагороди протягом цих років, підприємство не визнавало за помилку назву предмета винаходу. Тим самим, своїми діями ДП «ЗТМК» засвідчило свою волю до настання відповідних правових наслідків. З 2009 року та ДП «ЗТМК» перестало виконувати свої обов'язки по оплаті авторської винагороди, у зв'язку із чим [PERSON] та іншими авторами Патенту № [NUMBER] на адресу Генерального директора ЗТМК направлялися претензії (а.с. 11, 49, 51) Крім того, підприємство припинило здійснювати сплату річного збору з метою підтримання патенту в силі, через що з 10.01.2011 року дію патенту № [NUMBER] на винахід «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» за заявкою на видачу патенту № [NUMBER] від 10.01.2000 р. було припинено (а.с. 27). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. На підставі договору про розподіл авторської винагороди між авторами винаходу «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» за заявкою на видачу патенту № [NUMBER] від 10.01.2000 р. автори винаходу погодилися, що [PERSON] належить 14% винагороди. Щорічно розмір авторської винагороди складав 14000 грн. Даний факт не спростовувався представником відповідача, крім того, цей факт підтверджується довідкою АТ «МЕТАБАНК» (а.с.48). У зв'язку із чим суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості з оплати авторської винагороди доведеним, але підлягає частковому задоволенню у зв'язку із заявою представника відповідача про застосування строку позовної давності до вимог за період з 01.01.2009 р. по 31.01.2009 р. Так, згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність по вимогам щодо стягнення заборгованості з оплати авторської винагороди за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. становить три роки і закінчилася 01.01.2013 року. Згідно з вимогами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставною для відмови у позові. В судовому засіданні представником позивача не були спростовані доводи представника відповідача з приводу спливу строків позовної давності, визнавши даний факт, а позивач в судовому засіданні просив поновити строк позовної давності, при цьому не наводячи поважних причин пропуску цього строку, у зв'язку із чим суд приходить до висновку про неможливість поновлення цього строку. Щодо позовних вимог, а саме стягнення збитків (упущену вигоду), вони є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є , зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Пунктом 1.3. Договору № 32 від 24.01.2000 р. до обов'язків Підприємства відноситься здійснення необхідних платежів для підтримання патенту в силі. Як вже було зазначено, в порушення даної норми договору, через несплату ДП «ЗТМК» чергового платежу 10.01.2011 року дію патенту № [NUMBER] на винахід «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» за заявкою на видачу патенту № [NUMBER] від 10.01.2000 р. було припинено. За умови належного виконання Підприємством умов договору, [PERSON] мав би право на отримання авторської винагороди в сумі 14000 грн. на рік, а тому розмір упущеної вигоди за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. склав 28000 грн., і, відповідно, підлягає стягненню з винної особи, а саме з ДП «ЗТМК». Що стосується позовних вимог щодо зобов'язання ДП «ЗТМК» виконати умови договору № 32 від 24.01.2000 р. щодо здійснення необхідних платежів для підтримання патенту в силі та відновити чинність достроково припинених виключних майнових прав інтелектуальної власності на винахід, то суд приходить до наступних висновків. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 32 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» встановлено, що дія патенту припиняється з першого дня року, за який збір не сплачено. Річний збір за підтримання чинності патенту може бути сплачений протягом 12 місяців після закінчення встановленого строку. У цьому випадку розмір річного збору збільшується на 50 відсотків. При сплаті збору дія патенту відновлюється. Якщо збір не сплачено протягом цих 12 місяців, Установа публікує у своєму офіційному бюлетені інформацію про припинення дії патенту. В даному випадку дія патенту № [NUMBER] була припинена ще з 10.01.2011 року. Для відновлення дії патенту існує певна процедура, передбачена як нормами Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», так і нормами ЦК України. Так, звертаючись із зазначеними позовними вимогами, крім зобов'язання відповідача відновити платежі, позивач просив відновити чинність достроково припинених виключних майнових прав інтелектуальної власності на винахід, не встановлюючи при цьому які саме права необхідно відновити, не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, в позові є лише посилання на норми чинного законодавства, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню у зв'язку із його необґрунтованістю. Крім того, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial