Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 45,2 кв.м., житловою площею 20 кв.м. під літерою «А», Сарай «Б», Сарай (Стодола) «В», Ворота №2, Огорожа №1. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно до якого входить житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Також в позовних вимогах вказує, що житловий будинок з надвірними будівлями належав до суспільної групи колгоспний двір. Позивач вважає що саме він повинен успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки являється спадкоємцем за заповітом оскільки протягом шести місяців після смерті спадкодавця подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та було заведено спадкову справу №55981213. Як зазначив позивач, 30.01.2015 року він звернувся до державної нотаріальної контори для оформлення спадщини на вказане майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, однак йому було відмовлено оскільки виявилось, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння. Представник позивача, позивач [PERSON] в судове засідання не з'явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Лядської сільської ради в судове засідання не з'явився суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов вимоги сільська рада визнає повністю. З огляду на те, що учасники процесу про час і місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, тому зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд визнав неявку позивача, представника відповідача такою, що не перешкоджає розглядові справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних у справі доказів та приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи із наступного. Статтею 346 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що [INFO] в с.Краснопуща Бережанського району Тернопільської області, у віці 73 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 08.04.2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Ще за життя [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], що підтверджується довідкою №133 від 14.04.2014 року, виданою виконкомом Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, випискою з будинкової книги №6 Лядської сільської Ради народних депутатів за особовим рахунком [NUMBER]. Згідно заповіту, складеного 21.03.2014 року (а.с.12), [PERSON] на випадок своєї смерті заповів усе майно, що буде належати йому на день смерті де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що за законом матиме право заповів [PERSON], а тому позивач по справі - [PERSON], має право на спадкування згідно заповіту після смерті [PERSON] Як убачається із виписки з будинкової книги №6 Лядської сільської ради житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами в с.Бобрівники належить до суспільної групи колгоспний двір, що складався з одного члена, зокрема [PERSON], який був головою двору. З довідки №34 від 30.01.2015 року, виданої виконкомом Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області вбачається, що в домогосподарстві по [ADDRESS] був зареєстрований і проживав [PERSON] Як слідує із листа державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] з підстав того, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1966 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно технічного паспорта, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS], був побудований в 1965 році. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] має право на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], так як у встановлений законом строк звернувся з заявою до Монастириської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже, він, як спадкоємець за заповітом має право на житловий будинок з надвірними будівлями. З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а [PERSON] фактично прийняв спадщину, тому є підстави визнати за ним право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється житловий будинок з надвірними будівлями. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Крім того, відповідач позов визнає повністю. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд приймає таке визнання і виносить рішення про задоволення позову повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved