Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаними вимогами. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві позивач зазначив, що він на підставі договору купівлі - продажу квартири від 15.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрований в належній йому на праві власності квартирі, але фактично він в цьому будинку не проживає з 2013 року. Місце проживання відповідача позивачу не відомо, останній не є членом його родини, не є співвласником квартири. Позивач вказує, що реєстрація відповідача в цій квартирі чинить йому перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, він змушений нести додаткові витрати, пов'язані з комунальними платежами. Позивач просить суд визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення за відсутності відповідача не заперечував, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Його неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду її по суті. Представник третьої особи: Управління Державної Міграційної служби України в Запорізькій області у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесені рішення покладається на розсуд суду. У відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення за згодою позивача та на підставі наявних у справі доказів. Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх наявними у справі доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу квартири від 15.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, [PERSON] купив квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). Згідно витягу з Державного реєстру з речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажуквартири від 15.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області. Згідно довідки центру обслуговування абонентів, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.5). Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Згідно ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст.386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно із ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України(ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316,317, 319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав . Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статті 10, 60 ЦПК України зазначають, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі. Таким чином, після всебічного вивчення обставин справи, дослідження доказів, які є об'єктивними, послідовними та логічно поєднуються один з одним, суд дійшов висновку, що відповідач не є членом родини позивача, не проживає у спірному житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, а тому позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі і дають суду всі підстави для його задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved