Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 18 вересня 2013 року за усним договором позики передав відповідачу 25 000 доларів США. Вказані кошти [PERSON] зобов'язався повернути в повному обсязі до 17 лютого 2014 року, про що свідчить відповідна розписка. Оскільки, з настанням дати повернення позики відповідач борг не повернув, тобто прострочив виконання грошового зобов'язання, на неодноразові вимоги повернути кошти не реагує й ухиляється від виконання зобов'язань, тому просить позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, подав заяву, в якій позов визнав та просив провести судовий розгляд без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 18 вересня 2013 року було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого останній отримав у борг 25 000 доларів США та зобов'язався повернути позику в повному обсязі до 17 лютого 2014 року, що підтверджується відповідною розпискою, яка посвідчує передачу вказаної суми грошей відповідачеві в якості позики (а. с. 3). Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений в зобов'язанні термін його виконання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо він своєчасно не повернув суму позики, то зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України відповідної валюти на день платежу. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року по справі №6-79цс14, аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Згідно ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже, беручи до уваги те, що відповідач у встановлений у розписці строк позику не повернув, суд вважає, що позов є обґрунтованим, а вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ (2350,4365 гривень за 100 доларів США) на день ухвалення рішення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved