Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 21.01.2019 року, в якій просив суд: стягнути зі [PERSON] на його користь франшизу, що є частиною завданого матеріального збитку у зв`язку із пошкодженням автомобіля у розмірі 2 000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 15 000 грн., судові витрати пов`язані з ДТП з вини відповідача, а саме: судовий збір за подання цього позову у розмірі 1536,80 грн., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження експерта [PERSON] у розмірі 2500 грн., витрати на правову допомогу адвоката Залюбовського В.В. в межах справи №215/454/18 про адміністративне правопорушення за фактом ДТП, що сталося у розмірі 3200,00 грн., витрати на правову допомогу адвоката Тарнаповича І.В. в межах справи про адміністративне правопорушення №215/454/18 та №215/455/18 за фактом ДТП, що сталося у розмірі 8300,00 грн., витрати за надані юридичні послуги фахівцем у галузі права ФОП « [PERSON] », що пов`язані з відшкодуванням завданої шкоди у ДТП у розмірі 5500,00 грн. Пред`явлені вимоги позивач мотивував тим, що 31.01.2018 року близько 09-20 год. [PERSON] керуючи автомобілем Kia Rio д.н.з. [NUMBER] біля будинку №107 по вул. С. Колачевського в м. Кривому Роз, проїжджаючи перехрестя з вул. Руданського на вул. С. Колачевського була неуважна та перед початком руху та зміни напрямку руху для повороту ліворуч на вул. С. Колачевського, не переконалась в безпеці маневру, здійснила зіткнення з автомобілем Chevrolet Aveo д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по вул. С. Колачевського зліва. Внаслідок порушення п.2.3 б), п.10.1 ПДР України зі сторони [PERSON] автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою Тернівського районного суду м . Кривого Рогу від 27.08.2018 року було визнано винною [PERSON] у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.10.2018 року постанову ісцевого суду залишено без змін. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області і від 17.07.20178 року по справі і№215/454/18 [PERSON] визнано невинуватим за ст. 124 КУпАП та фактом ДТП. Цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія була застрахована у страховій компанії АТ «СК`АХА Страхування» згідно полісу №АЕ9850227. [PERSON] було виплачено страхове відшкодування у розмірі 42 939,Ю75 грн. в рахунок компенсації матеріального пошкодження його автомобіля Франшиза у розмірі 2000 грн. не відшкодовується страховою компанією, а її виплачує вина особа, яка завдала матеріальних збитків. Крім того, внаслідок ДТП [PERSON] зазнав емоційного стресу, який виразився в тривозі, яка охопила позивача після ДТП, адже був пошкоджений автомобіль, який є невід`ємним об`єктом повсякденного життя. Вимушений був нести витрати на ремонт автомобіля, на які не розраховував. Також він зазнав дискомфорту та схвильованості, оскільки вимушений був змінити усталений спосіб життя. Оскільки [PERSON] дуже цінує свій час, то оцінює моральну шкоду у сумі 15000 грн. Додатково просив суд стягнути зі [PERSON] понесені ним витрати на проведення автотоварознавчого дослідження та витрати повязані із наданням правової допомоги адвокатами Залюбовським В.В. та Тарнаповичем І.В. , які надавались під час розгляду справ про адміністративне правопорушення пов`язаних з даним ДТП №215/454/18 та 2145/455/18. А також витрати на правову допомогу пов`язану із розглядом даної справи фахівцем у галузі права ФОП « [PERSON] ». Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.03.2019 року відкрито провадження та прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та було витребувано належним чином завірені копії матеріалів страхової справи 1.102.18.0000.681(а.с. 42-43). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , правом присутності у судовому засіданні не скористались. Від представника позивача надійшла заяв про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] , правом присутності у судовому засіданні не скористались. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, просить відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу [PERSON] , оскільки останній не є адвокатом. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що позовні вимоги визнає частково, а саме про стягнення франшизи у розмірі 2000 грн. визнає у повному обсязі, вимогу про моральну допомогу не визнає, оскільки не надано жодного доказу емоційного стресу, дискомфорту, викликаного підготовкою документів до суду та схвильованості позивачем не надано. Вважає, що моральна шкода не доведена жодним належним доказом. Крім того, судові витрати відповідно до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК стосуються безпосередньо справи, яка розглядається судом, тобто судові витрати які [PERSON] поніс в інших справах відшкодуванню не підлягають, оскільки це не передбачено законодавством. Також, відшкодуванню не підлягають витрати вартості товарознавчого дослідження №114/18 від 22.05.2018 року, оскільки було проведено не в межах цивільного провадження №214/420/19, не є доказом у даній справі та не було взято до уваги страховою компанією, оскільки оцінку пошкоджень встановлюється експертом страховою компанії. Не підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу адвокатів Залюбовського В.В. та Тарнаповича І.В., які приймали участь у інших справах. Більш того, не підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу фахівця в галузі права ФОП « [PERSON] », оскільки документи, що підтверджують такі витрати не відповідають чинному законодавству. У зв`язку із чим просить суд задовольнити позовні вимоги частково та стягнути неї 2000 грн. - розмір франшизи. У встановлений судом строк позивач та його представник відповідь на відзив не подали, додаткового часу для цього не потребували. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши вимоги позовної заяви, письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що 31.01.2018 року близько 09.20 годин [PERSON] при керуванні автомобілем Kia Rio д.н.з. [NUMBER] біля будинку №107 по вул. С. Колачевського в м. Кривому Розі, в районі будинку №107 проїжджаючи перехрестя з вул. Руданського на вул. С. Колачевського була неуважною та перед початком руху та зміни напрямку руху для повороту ліворуч на вул. С. Колачевського, не здійснила зіткнення з автомобілем Chevrolet Aveo д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по вул. С. Колачевського зліва. Внаслідок порушення п.2.3 б, 10.1 ПДР України автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2018 року (а.с.8), [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.8) та постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.10.2018 року зазначену постанову залишено без змін (а.с. 9-10). Згідно з постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.07.2018 року, яка була постановлена за фактом ДТП, яка мала місце 31.01.2018року, за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] було скасовано постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10.05.2018 року, відносно [PERSON] та прийнято нову постанову, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно [PERSON] на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.11-13). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому факт завдання шкоди позивачу [PERSON] як потерпілому в ДТП з вини [PERSON] не потребує окремого доказування. У силу вимог ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України, яка узгоджується з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, з пункту 1.6. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Зі змісту п.13 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» слідує, що відповідно до ст.ст.386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Судом встановлено, що на момент ДТП власником автомобіля Kia Rio [NUMBER] була [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (зворот а.с. 58). Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] , будучи винною у виникненні ДТП, зобов`язана відшкодувати [PERSON] спричинену йому шкоду відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , позивач [PERSON] є власником автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] (зворот а.с. 73). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована в АТ «СК «АХА Страхування» на підставі полісу АЕ №9850227. Ліміт відповідальності за вказаним полісом за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн., франшиза 2 000,00 грн., що не заперечувалось відповідачем (а.с. 59). Відповідно до частини другої пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі статтею 29 Закону 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 06.02.2018 року Позивач звернувся до з заявою про настання події, що має ознаки страхового договору ОСЦПВВНТЗ/ДСЦПВВНТЗ (а.с.56). 01.11.2018 року [PERSON] до АТ «СК «АХА Страхування» із заявою в якій просив перерахувати на його реквізити суму страхового відшкодування визначену незалежним експертом Рейнюк О.В. (а.с. 141). Згідно надано позивачем висновку експертного авто товарознавчого дослідження №114/18 щодо визначення матеріальних збитків згідно якого сума матеріальних збитків склала 49 817,85 грн. (а.с. 112-134). На вказано заяву було отримано лист страхувальника було повідомлено, що ними проаналізовано Звіт [PERSON] №114/18 та даний звіт не відображає дійсну вартість автомобіля, у зв`язку із чим у страхової компанії відсутні правові підстави для перегляду прийнятого рішення та повідомлено про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 24 935, 66 грн. (а.с 140). У подальшому позивач [PERSON] заяв про відшкодування інших витрат не подавав, що свідчить про погодження із сумою відшкодування визначеною страховою компанією на підставі висновків експерта Чившиш О.П . З дослідженого висновку експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню матеріальних збитків завданих власнику автомобіля «Chevrolet aveo» реєстраційний номер [NUMBER] в результаті дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 31.03.2018 року №1.102.18.0000681 від 04.04.2018 року вбачається, що ринкова вартість вище вказаного автомобіля станом на день ДТП ,складає 91 935,66 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 94 891,19 грн. та перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження (а.с.77-80). Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу №1.102.18.0000681 від 12.12.2018 року визначено, що ринкова вартість автомобіля Chevrolet aveo» реєстраційний номер [NUMBER] , з врахуванням пошкоджень після ДТП складає 46 995,91 грн. (а.с.75-112). Таким чином, встановлено, що витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля «Chevrolet aveo» р.н. [NUMBER] перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. В зв`язку з чим, транспортний засіб вважається фізично знищеним. Порядок відшкодування шкоди в разі визнання транспортного засобу фізично знищеним регулюється положенням ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у відповідності до якого транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином розмір відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 91935,66 грн. - 46995,91 грн. = 44 939,75 грн. Відповідно до платіжних доручень №513470 від 12.11.2018 року ПАТ «СК «АХА Страхування» було виплачено власнику пошкодженого ТЗ - [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 24 935,66 грн. (а.с. 152) та №521 520 від 14 грудня 2018 року було виплачено власнику пошкодженого ТЗ - [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 18 004,09 грн., тобто всього з відрахування франшизи у розмірі 2000,00 грн. було виплачено 42 939, 75 грн. (а.с.151). Позивач [PERSON] погодився з визнанням свого транспортного засобу фізично знищеним та звернувся з вимогою про стягнення франшизи, інших вимог про інше зазначення вартості фізично знищеного транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди чи клопотань щодо проведення експертизи з цих питань, суду не заявлено, тому суд розглядає позов в межах наявних у справі письмових доказів. Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування», франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно з п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Умовами п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Таким чином, в ідеальному значенні франшиза - це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку. За своїм характером вона хоча і є частиною матеріального збитку, однак не може бути включена до суми майнового збитку для стягнення її зі страховика, адже підлягає відшкодуванню виключно страхувальником або особою, відповідальною за збитки, завдані внаслідок ДТП. В даному випадку такою особою є відповідач [PERSON] Умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу - автомобіля марки Kia Rio, р/н [NUMBER] , встановлено розмір франшизи 2000 грн. Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що в добровільному порядку відповідач не сплатив позивачеві франшизу, враховуючи визнання позовних вимог відповідача в цій частині, позовні вимогі в цій частині, тому вона як матеріальний збиток підлягає стягненню з нього в примусовому порядку, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При вирішенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Положеннями ст.23, ч.3 ст.386 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України. Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд визначає з урахуванням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), їх тривалості, характеру немайнових втрат, вимушених змін у життєвих стосунках. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванні позивачу [PERSON] , суд виходить з меж пред`явлених ним позовних вимог, враховує його психоемоційний стан та переживання, оскільки ставши учасником ДТП, він дійсно переніс емоційний стрес, переживання, викликані необхідністю відновлення такого стану, змінами в звичному життєвому ритмі, спричиненими відсутністю деякий час у нього автомобіля як засобу пересування, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на його корить моральної шкоди в розмірі 1500 грн. Саме вказаний розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд вважає таким, що відповідатиме засадам розумності, справедливості та виваженості, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У силу положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи позивачем були здійснені витрати на проведення авто товарознавчого дослідження експерта Рейнюка О.В., відповідно до квитанції № 048734 від 19.04.2018 р. (а.с. 14) у розмірі 2500 грн., витрати по наданню правової допомоги [PERSON] в адміністративній справі за ст. 124 КУпАП адвокатом Залюбовським В.В. у розмірі 3200 грн. (а.с. 20) та адвокатам Тарнапович І.В. у розмірі 8300 грн. (а.с. 24) та витрати по наданню юридичних послуг під час розгляду даної справи фахівцем у галузі права [PERSON] у розмірі 4500 грн. (а.с. 28). Разом з тим, витрати на проведення авто товарознавчого дослідження експерта [PERSON] не підлягають відшкодування позивачу відповідачем, хоча дані витрати і пов`язані із дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 31.01.2018 року, однак цим висновком експертного автотоварознавчого дослідження не було встановлено суму матеріальної шкоди та не було предметом дослідження, спричиненої позивачу внаслідок ДТП транспортному засобу, розмірі матеріальної шкоди був встановлений іншим дослідженням проведеним експертом Чившиш О.П. тому вказані витрати не мають відношення до даної справи. Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, понесені ним при розгляді справ про адміністративне правопорушення № 215/455/18 та №214454/18 адвокатами Залюбовським В.В . та Тарнаповичем І.В. , то суд зазначає, що відшкодуванню підлягають витрати, понесені саме з розглядом цієї справи, а не всіх тих, рішення по яким мають значення для цієї справи. Тому вимоги в цій частині слід відхилити за безпідставністю. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Так, згідно частини третьої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. У пунктах 47, 48 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Позивачем [PERSON] надано в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано Договір про надання юридичних послуг №116, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] , акт №1 виконаних робіт, квитанцію про сплату коштів за юридичні послуги, диплом спеціаліста. Однак в матеріалах справи відсутні дані щодо надання правничої допомоги позивачу саме адвокатом, що є необхідною умовою згідно вищезазначеного, тому вимоги в частині стягнення витрат на отримання професійної правничої допомоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок часткового відшкодування понесених ним та документально підтверджених витрат по сплаті судового збору у розмірі 845,24 грн., з яких: в рахунок повного відшкодування вимоги майнового характеру - 768,40 грн. та в рахунок часткового задоволених вимог немайнового характеру - 76,84 грн.

Outcome: partial