Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що 18.06.2016 ним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» (Відповідач) було укладено договір фінансового лізингу №00160 з Додатком, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: комбайн New Holland СХ 8080. Відповідно до умов Договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (комбайн New Holland СХ 8080) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. Позивач в мережі Інтернет знайшов оголошення про продаж комбайн New Holland СХ 8080, 2014 р/в, розміщене працівниками відповідача, офіс розташований в м. Запоріжжя, йому роз'яснили, що дійсно такий транспортний засіб є в наявності. Позивач приїхав до офісу компанії в м. Запоріжжя і менеджер компанії пояснила, що він повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб 118 000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же день [PERSON] було сплачено рахунок на 118 000 грн. Повернувшись додому та уважно прочитавши договір та додатки до нього, позивач зрозумів, що його обманули. Представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу в сумі 118 000 грн., який виявився платежем за оформлення договору, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору. Позивач же вважав, що це оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії). В договорі це передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору він пояснив та спонукав позивача підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на нього чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Позивач неодноразово дзвонив до компанії, але вирішити питання так і та просить не вдалося, у звязку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить визнати договір фінансового лізингу №00160 від 18 червня 2016 року, укладений між ним та відповідачем недійсним. Та стягнути з відповідачу сплачену грошову суму у розмірі 118000 грн. т судові витрати по справі. В судове засідання позивач не зявився, але до суду надано письмову заяву, в якій [PERSON] просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про місце, дату та час слухання справи повідомлялося належним чином. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.06.2016 між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» було укладено договір фінансового лізингу №00160 з Додатком, предметом Лізингу по даному договору є комбайн New Holland СХ 8080. Відповідно до умов Договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (комбайн New Holland СХ 8080) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. Позивач прибув до офісу компанії в м. Запоріжжя, де менеджер компанії відповідача пояснив, що позивач повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 118 000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. 18.06.2016 відповідачем було сплачено рахунок на 118 000 грн., однак повернувшись додому та уважно прочитавши договір та додатки до нього, позивач зрозумів, що його обманули. Представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу в сумі 118 000 грн., який виявився платежем за оформлення договору, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору. Позивач же вважав, що це оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії). В договорі це передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору він пояснив та спонукав позивача підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на нього чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Позивач неодноразово дзвонив до компанії, але вирішити питання так і не вдалося. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено позивача в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти відповідач немає наміру не повернути, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що є порушенням прав позивача як споживача. Законом від 22 вересня 2011 p. № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» указана норма доповнена частиною другою, за якою у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №5 від 12.04.1996, при вирішенні справ суди мають виходити насамперед із положень Закону «Про захист прав споживачів», від 12.05.1991. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями р^біт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно ч.5 п.1 ст.4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Це означає, що ЗУ «Про захист прав споживачів» безпосередньо регулює відносини, що склались між сторонами договору. А умови договору фінансового лізингу в свою чергу не можуть суперечити положенням цього Закону. Так, згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 названого Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норми статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч. З ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є наступні умови, що зазначені в договорі фінансового лізингу: про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (порушення п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); Частиною 4 ст. 762 ЦК України передбачено, що наймач (лізингоодержувач) має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. При застосуванні цієї норми до лізингових зобов'язань варто зважати на те, що, по-перше, за обставини, які впливають на істотне зменшення можливості користування предметом лізингу, лізингоодержувач не відповідає; по-друге, істотне зменшення можливості користування предметом лізингу може статися з вини лізингодавця, третіх осіб або внаслідок випадку. Відповідно,

Outcome: approved