Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить: Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь 200\~775,49 грн. матеріального збитку; Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь судові витрати у розмірі 700 грн. та 2014,76 грн. сплаченого судового збору. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.12.2015 року о 20-30 год. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] на 24 км + 800 м автодороги Старий Мерчик Мурафа, не врахував погодних умов та дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдана матеріальна шкода. Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 09 грудня 2015 року встановлено, що [PERSON] порушив п. 1.5, п. 12.1 ПДР України та є винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач зазначає, що автомобіль яким керував [PERSON] належить на праві власності [PERSON] Тому згідно з ч. 1 ст. 1190 особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Згідно звіту № 30289/1 від 20.02.2016 року дослідження автомобіля [NUMBER] спеціалістом автотоварознавцем вартість матеріального збитку завданого ДТП складає 200\~775,49 грн. які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Крім того, відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати на оплату здійснення авто товарознавчого дослідження, що підтверджується квитанцією про його сплату в сумі 700 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2014,76 Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав у звязку з вищевикладеними обставинами. Пояснив, що позов до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» заявляти не будуть у звязку з тим, що згідно централізованої бази даних МТСБУ страховий поліс № 5665424 не дійсний та страховик позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 01.07.2015 року. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Надав письмові заперечення та пояснив, що дійсно 01.12.2015 року за його участі та участі [PERSON] сталася ДТП. Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року [PERSON] також визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності. При цьому, [PERSON] вину у скоєнні правопорушення визнав, у вчиненому щиро розкаявся тому у позивача не виникає права на відшкодування збитків у повному обсязі відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, стягненню підлягає не більше ніж 50% від зазначеної у позові суми. Крім того, цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Україна» на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСЦПВ Поліс АІ/5665424 про що було відомо учасникам ДТП. Відповідач зазначає, що при фактичних обставинах справи відшкодуванню підлягає не більше ніж 50 % зазначеної суми 50194 грн. 65 коп., що за вирахуванням ПДВ знаходиться в межах ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну 50\~000 грн. та вона підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «Україна». Додаткові витрати у розмірі 700 грн. також підлягають стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «Україна» відповідно до вимог законодавства. Щодо стягнення завданої шкоди з співвідповідача [PERSON] в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки він взагалі не був учасником ДТП. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову заперечує в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 грудня 2015 року [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] на 24 км + 800 м автодороги Старий Мерчик Мурафа, не врахував погодних умов та дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 09 грудня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно звіту № 30289/1 дослідження спеціаліста автотоварознавця автомобіля [NUMBER] від 20 лютого 2016 року вартість відновлювального ремонту із включенням в розрахунку ПДВ складає: 200\~775,49 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових складає: 100389,31 грн. Коефіцієнт фізичного зносу (Ез) автомобіля [NUMBER] складає: 0,53. Матеріальний збиток завданий власникові «VOLKSWAGEN PASSAT» державний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає: 100\~389,31 грн. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом . Позивач та його представник вважають, що необхідно стягнути солідарно з відповідачів завдану матеріальну шкоду, оскільки відповідач [PERSON] є власником автомобіля, тобто джерела підвищеної небезпеки, у відповідності до ст. 1187 ЦК України, але суд не може погодитися з таким твердженням, тому що згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізовано Суду України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок, та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дій джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.\~ Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху України, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом інший особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування інший особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.\~\~ Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] керував транспортним засобом марки «FORD TRANSIT» державний номер [NUMBER], що належить відповідачу [PERSON], який передав йому керування вказаним транспортним засобом. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінивши докази в їх сукупності з нормами діючого законодавства, суд вважає, що відсутня вина власника транспортного засобу [PERSON], оскільки він доручив керування своїм автомобілем [PERSON], тому саме останній повинен відшкодовувати позивачу шкоду, яка виникла при зіткненні транспортних засобів, як особа винна в ДТП, а не власник транспортного засобу, як зазначає позивач. Судом встановлено, згідно копії постанови Богодухівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, що сталася 01 грудня 2015 року при вищевказаних обставинах, та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставини, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що в результаті винних дій як водія автомобіля [NUMBER] - [PERSON], так і водія автомобіля [NUMBER] - [PERSON] автомобілям було спричинено матеріальний збиток. Суд вважає, що вина водіїв в ДТП однакова та приймаючи всю вину за 100% встановлює вину водія [PERSON] - 50% та вину водія [PERSON] - 50%, оскільки обома водіями, згідно постанов про притягнення їх до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП були порушені п.1.5, п. 12.1 ПДР України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача 50194,66 грн. матеріальної шкоди. Виходячи зі слідуючого розрахунку: Згідно звіту № 30289/1 дослідження спеціаліста автотоварознавця від 20 лютого 2016 року, матеріальний збиток завданий власникові «VOLKSWAGEN PASSAT» державний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає: 100\~389,31 грн. : 50% = 50194,66 грн. Суд, розглядаючи заперечення відповідача в частині стягнення заподіяної шкоди внаслідок ДТП з ПрАТ «Страхова компанія «Україна» приходить до слідуючого. Відповідно до п. п. 11, 14 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: За вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Регресну вимогу може бути пред'явлено протягом трьох років із дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс 15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі предявлених доказів. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати мають бути стягнуті з відповідача [PERSON] на користь позивача. В задоволенні іншої частини позовних вимог, суд вважає необхідним відмовити.

Outcome: partial