Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що 08.11.2016 року відповідач звернувся до прокуратури Кіровоградської області із заявою, в якій зазначив, що він (позивач) з метою вчинення незаконної діяльності для отримування неправомірної вигоди на Світлопільському водосховищі, яке розташоване на території Мошоринської та Пантазіївської сільських рад Знамянського району та Світлопільської сільської та Новопразької селищної рад Олександрійського району Кіровоградської області, здійснював незаконний промисел риби (браконьєрство) з її подальшим збутом на ринках області, при цьому, кошти, які він (позивач) нібито отримував на Світлопільському водосховищі, як зазначено в заяві [PERSON], планувалося витратити для підкупу вищих посадових осіб Державного агентства рибного господарства України з метою посісти керівні посади у майбутньому, у вже реформованому Рибному патрулі. Крім того, відповідач повідомив до прокуратури Кіровоградської області неправдиву інформацію про те, що він (позивач) був звільнений з органів рибоохорони через службову невідповідність, а також, в заяві відповідач зазначив, що 28.10.2016 року на Світлопільському водосховищі ним (позивачем), спільно з державним інспектором Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області Катановим та інженером Олександрійського міжрайонного управління водного господарства [PERSON] з водойми було вилучено рибу, яку було розподілено між собою, а браконьєрські сітки повернуто [PERSON], якого він (позивач), як зазначено в заяві відповідача, «кришує», при цьому свідком даних подій був [PERSON] Зазначив, що в зазначеній вище заяві відповідачем умисно, з особистих мотивів, з метою приниження його (позивача) честі та гідності, професійної репутації, розповсюджена неправдива інформація про події, які взагалі не існували, а саме: повідомлення про вчинення ним (позивачем) злочину - незаконного вилову риби, незаконного продажу риби, «кришування» злочинних дій; повідомлення про намір вчинити злочин - намір вчинити підкуп посадових осіб Державного агентства рибного господарства України для отримання посади в рибоохоронному патрулі; повідомлення про те, що його (позивача) було звільнено з органів рибоохорони через службову невідповідність. Крім того, відносно нього (позивача) не розслідуються ні кримінальні, ні адміністративні провадження, він не притягувався до відповідальності за ознаками вчинення корупційних правопорушень, в свою чергу, він (позивач), працюючи головним державним інспектором Кіровоградрибохорони, виконував свою роботу сумлінно, в ході щорічного оцінювання незмінно отримував високу оцінку своїх професійних якостей, пройшов перевірку відповідно до законодавства про очищення влади, не піддавався перевірці як з боку керівництва Кіробоградрибохорони, так і з боку спеціально уповноважених на те правоохоронних органів з приводу вчинення ним чи його причетності в будь-якій формі до корупційних правопорушень, та з займаної посади був звільнений в порядку ліквідації на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Крім того, позивач вказав, що документом, який доводить факт поширення відповідачем неправдивої інформації є копія заяви [PERSON] до прокуратури Кіровоградської області, якою зазначену заяву [PERSON] було розглянуто у спосіб її передання до Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області, де він (позивач) і отримав копію заяви [PERSON], у звязку з чим, неправдива інформація стосовно нього (позивача), поширена [PERSON] стала відома не лише в прокуратурі Кіровоградської області, а також і в Державній екологічній інспекції Кіровоградської області. Позивач вважає, що в даному випадку відповідач вчинив саме наклеп, і не просто зазначив свої судження або висловився в письмовій формі, а мав на меті скомпрометувати його (позивача) за допомогою поширення такої інформації, що прямо порушує його (позивача) особисті немайнові права гідність, честь та ділову репутацію, що завдало йому моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, так як він (позивач) вимушений був надавати відповідні пояснення в органах державної влади, переживав з приводу зведеного на нього відповідачем наклепу. Також вказав, що внаслідок поширення відповідачем відомостей, що не відповідають дійсності, він (позивач) несе моральні страждання, йому було завдано моральної шкоди, яка оцінена ним в розмірі 10 000 грн. 00 коп., виходячи з глибини моральних страждань, ступеня вини відповідача та приниження його (позивача) честі та гідності. Позивач також вважає, що для звернення відповідача до прокуратури Кіровоградської області не існувало та не існує жодних підстав, звернення викликано не наміром виконати свій громадський обовязок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, а з особистих образливих для нього (позивача) міркувань. З огляду на викладене вище, та з посиланням на ст.ст.23, 201, 276, 280, 297, 1167 ЦК України, позивач [PERSON] просить зобовязати відповідача [PERSON] спростувати відомості, що не відповідають дійсності та принижують його честь та гідність (ділову репутацію), а саме: повідомлення про вчинення ним (позивачем) злочину (незаконний вилов та продаж риби, «кришування» злочинних дій), повідомлення про намір вчинити злочин (намір вчинити підкуп посадових осіб Державного агента рибного господарства України для отримання посади в рибоохоронному патрулі), повідомлення про те, що його (позивача) було звільнено з органів рибоохорони через службову невідповідність, які викладено в заяві від 08.11.2016 року до прокуратури Кіровоградської області, визнавши її недостовірною, а також стягнути з [PERSON] на свою (позивача) користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Позивач [PERSON] під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 19.05.2017 року, представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву за вх. № 10791 від 15.05.2017 року, в якій просив розглянути дану цивільну справу без участі представника відповідача, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі, окрім того, будучи присутнім в судовому засіданні 02.03.2017 року представник відповідача адвокат [PERSON] позов не визнав, просив відмовити позивачу в його задоволенні, зазначивши на обґрунтування заперечень, що звернення відповідача 08.11.2016 року з заявою до прокуратури Кіровоградської області з метою проведення зазначеним органом перевірки доводів, викладених в заяві [PERSON], не можуть розглядатися, як поширення недостовірної інформації, так як в даному випадку мало місце реалізація відповідачем конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України. Заслухавши пояснення позивача в обґрунтування позовних вимог, враховуючи заперечення на позов представника відповідача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, та не заперечувалося представником відповідача, який був присутнім в судовому засіданні 02.03.2017 року, що 08 листопада 2016 року [PERSON] звернувся з заявою до прокурора Кіровоградської області Коваленка А.І., яка (заява) зареєстрована прокуратурою Кіровоградської області 09.11.2016 року за №12- 29237-16, та в подальшому зазначена заява була направлена прокуратурою Кіровоградської області для проведення перевірки фактів, викладених у заяві, до Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області, та до Олександрійського ВП ГУ НП в Кіровоградській області. Як вбачається із змісту зазначеної заяви [PERSON] від 08 листопада 2016 року, останній в заяві повідомив «про факти корупційних діянь посадової особи комунального підприємства «Олександрійське водне господарство» [PERSON], який перебуваючи у злочинній змові з колишнім головним інспектором Кіровоградрибохорони Міхальовим В.В. здійснювали незаконну діяльність для отримування неправомірної вигоди на Світлопільському водосховищі, яке розташоване на території Мошоринської та Пантазіївської сільських рад Знамянського району та Світлопільської сільської та Новопражської селищної рад Олександрійського району Кіровоградської області, а саме: незаконний промисел риби (браконьєрство) з її подальшим збутом на ринках області. Здійснюючи «кришування» ФОП «[PERSON]М.», котрий до весни 2016 року був господарюючим субєктом на даній водоймі, вказані особи отримували від підприємця [PERSON] свій «відсоток» від ведення бізнесу. Однак рішення Держрибагенства України від 22.04.2016 року № 187 договір Спеціального товарного рибного господарства з ФОП «[PERSON]М.» було розірвано через порушення режиму. Проте, протягом весняно-літнього сезону вказані особи вже без юридичного прикриття продовжували здійснювати вилов водних біоресурсів зі вказаних водойм і реалізовувати їх, розподіляючи виручені у незаконний спосіб кошти між собою. У приватних бесідах вони розповідали, що кошти, котрі вони заробляли на Світлопільському водосховищі підуть для підкупу вищих посадових осіб Державного агентства рибного господарства України з метою посісти керівні посади у майбутньому, у вже реформованому Рибному патрулі. Варто зазначити, що і [PERSON], і [PERSON] раніше займали посади в Кіровоградрибохороні і були звільнені через службову невідповідність, однак гарно освоїли всі корупційні схема діяльності і хочуть їх повернути в майбутньому Рибному патрулі. Так, 28.10.2016 року заявником та групою громадських активістів був виявлений факт незаконного вилову риби на Світлопільському водосховищі риболовними сітями. Щоб упевнитися в цьому, вони вийшли на воду та повідомили про даний факт [PERSON] діючого головного інспектора Кіровоградрибохорони, котрий сказав сіток не чіпати, а чекати його. Однак, першим прибули «кришевателі» [PERSON], прикриваючись посадою інженера Олександрійського водного господарства, спільно з державним екологічним інспектором Катановим і вже звільненим з посади [PERSON] вилучили з водойм браконьєрські сіті і повернули їх [PERSON], а вилучену рибу розділили між собою». З огляду на викладене, в заяві заявник [PERSON] просив розслідувати дані факти та перевірити, чи були складені відповідні протоколи екологічною інспекцією та де знаходяться докази браконьєрства. Судом також встановлено, що відповідно до висновку про результати розгляду повідомлення [PERSON], складеного 26.01.2017 року дільничним офіцером поліції Олександрійського ВП ГУ НП в Кіровоградській області лейтенантом поліціїТончук Є.П., за повідомленням [PERSON] від 16.01.2017 року(ЄО №709) до ОлександрійськогоВП ГУ НП в Кіровоградській області з прокуратури Кіровоградської області надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що працівники «Олександрійського водного господарства» [PERSON], [PERSON] та [PERSON] здійснюють незаконну діяльність для отримання неправомірної вигоди. В ході проведення перевірки було встановлено, що, як повідомив [PERSON], 28.10.2016 року він перебував на Світлопільському водосховищі та виявив факт незаконного вилову риби, та про даний факт останній повідомив головного інспектора Кіровоградрибохорони Головченка О.О., який, в свою чергу повідомив, щоб не чіпали сітки та чекали на нього. Через деякий час до вказаного місця прибули [PERSON], [PERSON], які вилучили сітки з водойми та повернули їх [PERSON], а вилучену рибу розділили порівну. Як повідомили [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 28.10.2016 року близько 11.00 год. вони прибули на Світлопільське водосховище, де перебував [PERSON] разом з невідомими особами, які здійснювали незаконний вилов риби на сітки, в ході чого було викликано інспектора екологічної інспекції та поліцію та відносно [PERSON] було складено протокол за ч.4 ст.85 КУпАП, виловлену рибу та сітки були вилучені та передані до державної установи, а саме: голови Світлопільської селищної ради. З огляду на викладене в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки факти, викладені в повідомленні [PERSON] не знайшли свого підтвердження, на підставі чого перевірку за повідомленням [PERSON] слід вважати закінченою, ознаки кримінального правопорушення у вищевказаних діях не вбачається. Позивач вважає, що викладена у заяві [PERSON] від 08.11.2016 року,до прокуратури Кіровоградської області, яка (заява) була розглянута у спосіб перенаправлення її до Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області та ОлександрійськогоВП ГУ НП в Кіровоградській області, інформація є такою, що не відповідає дійсності, крім того, зазначеною заявою [PERSON] умисно, з особистих мотивів поширив відомості, які не відповідають дійсності, тим самим принизивйого (позивача) честь, гідність та ділову репутацію, також вважає, що зазначеною заявою відповідач вчинив саме наклеп, мав на меті скомпроментувати його (позивача) за допомогою поширення такої інформації, більш того, вважає, що для звернення [PERSON] до прокуратури Кіровоградської області не існувало жодних підстав, а звернення викликано не наміром виконати свій громадський обовязок або захистити свої права, а з особистих образливих міркувань. Зазначені позивачем обставини є підставами позову. Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, що є спеціальними способами захисту особистого немайнового права. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Крім того, відповідно до ч.ч.4, 7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена. Під поняттям «спростування» розуміється доведення неправильності, помилковості, хибності будь-чиїх тверджень, переконань або їх заперечення. Спростування має відбуватись, як правило, у формі, ідентичній поширенню інформації, а коли це неможливо чи недоцільно, - в адекватній чи іншій формі, з урахуванням того, що воно повинно бути ефективним. Згідно з розясненнями, викладеними у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «По судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів та телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Стаття 201 ЦК України відносить ділову репутацію до особистих немайнових благ, які охороняються цивільним законодавством поряд з життям, здоровям, іменем, честю, гідністю та іншими особистими немайновими благами. На законодавчому рівні закріплено право на недоторканність ділової репутації. Так, згідно з ст.94, ст.299 ЦК України юридична та фізична особа має право на недоторканність її ділової репутації. Аналізуючи зазначене вище, судовому захисту підлягає не сама недоторканна ділова репутація, а право на неї, тобто особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права на недоторканність її ділової репутації, а не саме благо. Судом встановлено і дана обставина не оспорюється сторонами, що відповідач 08 листопада 2016 року звертався з заявою до прокуратури Кіровоградської області, в якій повідомив про факти корупційних діянь посадової особи КП «Олександрійське водне господарство» [PERSON], який перебуваючи у злочинній змові з колишнім головним інспектором Кіровоградрибохорони Міхальовим В.В. здійснювали незаконну діяльність для отримування неправомірної вигоди на Світлопільському водосховищі, яке розташоване на території Мошоринської та Пантазіївської сільських рад Знамянського району та Світлопільської сільської та Новопражської селищної рад Олександрійського району Кіровоградської області, а саме: незаконний промисел риби (браконьєрство) з її подальшим збутом на ринках області та просив розслідувати зазначені факти, перевірити чи були складені протоколи екологічною інспекцією та встановити, де знаходяться речові докази браконьєрства. В свою чергу, судом відзначається, що відносини, які виникли у звязку з поданням відповідачем такої заяви, не є предметом регулювання цивільного законодавства, виходячи з наступного. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Цим конституційним положенням відповідають приписи Цивільного кодексу України, якими встановлено, що фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (абзац перший частини першої статті 302 ЦК України). Таке конституційне та законодавче регулювання права особи вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується із Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року, яким визначено, що кожна людина має право на вільне вираження свого погляду; це право включає свободу шукати, одержувати і поширювати будь-яку інформацію та ідеї, незалежно від державних кордонів, усно, письмово чи за допомогою друку або художніх форм вираження чи іншими способами на свій вибір (пункт 2 статті 19). Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб, відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації соціально-економічних, політичних та інших прав і законних інтересів та скаргою на їх порушення. Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Не може застосовуватися ст.277 ЦК України у випадку, коли особа звертається до суду, іншого правоохоронного органу чи іншого державного органу, іншої організації, наділеної відповідно до закону владними повноваженнями про вирішення спору, поновлення прав чи захист законних інтересів, про неправомірні дії іншої особи чи поновлення законності, якщо цей орган чи організація наділені владними повноваженнями по поновленню законності у відповідних відношеннях чи застосування передбачених законом санкцій до правопорушника. Таке звернення до держави в особі суду, правоохоронного органу чи іншого державного органу, іншої організації, наділеної владними повноваженнями про вирішення спору, поновлення прав чи захист законних інтересів чи поновлення законності, не є поширенням відомостей в розумінні ст.277 ЦК України, така ж правова позиція викладена Конституційним Судом України в рішенні №8-рп/2003 від 10 квітня 2003 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) (справа про поширення відомостей),за якою звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів, передаються чиповідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами і не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоду інтересам посадової чи службової особи. Аналогічні розяснення містяться і в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, за якими суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів (органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів) із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обовязок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Звернення із заявами, скаргами до компетентних органів із зазначених вище питань з метою захисту чи поновлення прав та законних інтересів, які заявник вважає порушеними дійсними чи уявними діями іншої особи у звязку з реалізацією особою повноважень, не є поширенням відомостей, що порочать честь, гідність та ділову репутацію особи в розумінні ст.ст.297, 299 ЦК України і в тому випадку, коли наведені в заяві відомості не підтвердилися або виявилися помилковими. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що звернення відповідача до відповідних органів влади, в даному випадку до прокуратури Кіровоградської області, якою, в свою чергу, розглянуто звернення відповідача шляхом його направлення за належністю до Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області та ОлександрійськогоВП ГУ НП в Кіровоградській області, не можуть розглядатися як поширення недостовірних відомостей, при цьому, судом не встановлено наявності у зверненні відповідача до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей, а так само те, що фактично метою зазначених дій відповідача було приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, як не встановлено, що для звернення [PERSON] не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обовязок, і позивачемвсупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано доказів того, що повідомлення відповідачем державним органам, які наділені повноваженнями по перевірці викладеної у заяві інформації, мало на меті приниження честі і гідності позивача, чи приниженні його ділової репутації. За викладених вище обставин, оцінивши надані сторонами по справі докази щодо їх належності, достовірності та допустимості, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог відповідно до положень ст.11 ЦПК України, виходячи також з заявлених позивачем позовних вимог, обраного позивачем способу захисту цивільного права, а також підстав позову, суд приходить до висновку про те, що звернення відповідача до прокуратури Кіровоградської області з метою перевірки фактів, викладених у зверненні, та вжиття відповідних заходів в межах компетенції та повноважень зазначеного державного органу, не може розцінюватися як поширення неправдивої інформації стосовно позивача, оскільки, в даному випадку, має місце реалізація відповідачем конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, крім того, судом також не встановлено, що повідомлення відповідачем компетентному органу зазначеної вище інформації з метою її перевірки останнім, мало на меті приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, на підставі чого відсутні правові підстави для спростування інформація, в звязку з чим в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] про зобовязання відповідача [PERSON] спростувати відомості, що не відповідають дійсності, та визнати їх недостовірними, слід відмовити у звязку з їх безпідставністю. Відповідно до ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу чи ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. У зв'язку з недоведеністю позивачем порушення його особистих немайнових прав на повагу до честі, гідності та недоторканість ділової репутації, факту поширення недостовірної інформації щодо нього відповідачем, а також приймаючи до уваги, що позивачем в порядку ст.ст.10, 60 ЦПК України не представлено належних доказів про заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, або ж при настанні інших негативних наслідків, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, яка була визначена позивачем в розмірі 10 000 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.19, 34 Конституції України, ст.ст.15, 16, 270, 277 ЦК України,

Outcome: dismissed