Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору виконавчого комітету Вінницької міської ради, Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, міського комунального підприємства «Архітектурно-будівельний сервіс» про витребування майна, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, який до початку розгляду справи по суті уточнив, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 23.08.2001 року позивач уклав в усній формі договір купівлі-продажу металевого гаража, що знаходиться на [ADDRESS], з [PERSON], проживаючим у [ADDRESS]. Відповідно до умов договору позивач сплатив [PERSON] грошові кошти в сумі 600 дол. США. Про отримання грошових коштів та виконання умов договору [PERSON] [PERSON] написав розписку від 23.08.2001 року. Проте, 29.07.2017 року позивач виявив факт злому замків на вхідних воротах гаража, проникнення в гараж та заміну замків на вхідних воротах гаража, у зв'язку з чим позивач звернувся із заявою до Вінницького ВП ГУ НП у Вінницькій області, в якій просив прийняти міри відповідно до чинного законодавства. 08.08.2017 року заступником начальника ВВП ГУНП Синявським С.О. надано відповідь позивачу на його заяву від 29.07.2017 року, із якої вбачається, що замки на металевому гаражі поміняв [PERSON], котрий повідомив, що спірний гараж належить йому, що свідчить про цивільно-правові відносини, які потрібно вирішувати в судовому порядку. Не визнаючи права власності на спірний металевий гараж за позивачем відповідач самоуправно, в порушення чинного законодавства, неодноразово зривав замки на вхідних воротах гаража, викотив з гаража автомобіль позивача, викинув на подвір'я всі речі останнього, які знаходились в гаражі, в тому числі і ті, які мали велику матеріальну цінність, та були викрадені невідомими особами. Позивач стверджує, що гараж, який належить йому знаходиться в дворі будинку [ADDRESS]. Тоді, як біля будинку [ADDRESS] знаходиться значна кількість гаражів, один із яких купив відповідач. Таким чином, на думку позивача, відповідач незаконно заволодів металевим гаражем, який на праві приватної власності належить йому, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив витребувати з незаконного володіння відповідача металевий гараж, який знаходиться на [ADDRESS] та на праві приватної власності належить позивачу; припинити незаконні дії відповідача, шляхом зобов'язання негайно звільнити металевий гараж, який знаходиться по вул. Хмельницьке шосе в дворі будинку [ADDRESS]; не чинити перешкод позивачу в користуванні металевим гаражем, що знаходиться по [ADDRESS]; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, спричинену у зв'язку з незаконним заволодінням відповідачем майном позивачу, у розмірі 25 000 грн., понесений судовий збір у розмірі 2 560 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, заяві про уточнення позовних вимог та відповіді на відзив (а.с.3-7, 88-90, 115-116). В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні останніх відмовити з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.92-95). В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору міського комунального підприємства «Архітектурно-будівельний сервіс» за довіреністю Ямпільський Ю.В. заперечив проти задоволення уточнених позовних вимогз мотивів, викладених у письмових поясненнях щодо позову (а.с.143-144). Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області за довіреністю Охрімовський Я.В. до судового засідання не з'явився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, заперечує проти задоволення уточнених позовних вимогз мотивів, викладених у письмових поясненнях щодо позову (а.с.134). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору виконавчого комітету Вінницької міської ради до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак матеріали справи містять письмові пояснення останнього щодо позову, відповідно до яких виконавчий комітет Вінницької міської ради заперечує проти задоволення уточнених позовних вимог (а.с.60-63). Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши зібрані докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно копії розписки від 23.08.2001 року [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], продав [PERSON] металевий гараж, що знаходиться на [ADDRESS], який належав [PERSON] з 1994 року, за 600 дол. США. З цього моменту [PERSON] не претендує на володіння вказаним гаражем, так як він уже являється власністю [PERSON] (а.с.8). Також, матеріали справи містять заяву громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших від 11.08.2017 року, які останньою засвідчують, що громадянин [PERSON], який проживає у [ADDRESS], дійсно користується металевим гаражем, що розміщений на [ADDRESS] з 23.08.2001 року по теперішній час. Укладення договору купівлі-продажу між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] підтверджується розпискою [PERSON] про отримання грошових коштів від [PERSON] в сумі 600 дол. США. Предмет купівлі - металева конструкція (автомобільний гараж), розміри 3,5 на 6,0 м, висота 2,2 м, коричневого кольору (а.с.9-10). Згідно ст.224 ЦК УРСР (у редакції від 08.10.1999 року, що була чинною на день написання [PERSON] розписки про отримання грошових коштів за продаж металевого гаража) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 225 ЦК УРСР визначено, що право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Зі змісту статті 44 ЦК УРСР вбачається, що угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, повинні укладатись у письмовій формі. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. В той час як з довідкової інформації Ліга:Закон від 10.01.2001 року офіційний курс долара США станом на 23.08.2001 року становив 533,9900 грн. за 100 од. Таким чином, договір купівлі-продажу металевого гаража від 23.08.2001 року підлягає укладенню у простій письмовій формі та підписанню особами, які його укладають. Недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44 цього Кодексу), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (ст.46 ЦК УРСР). Таким чином, з огляду на вищевикладене, цивільна угода купівлі-продажу металевого гаража від 23.08.2001 року, укладена між [PERSON] та [PERSON], є недійсною, оскільки при укладенні останньої було не додержано простої письмової форми, адже вказана угода не підписана однією з осіб, яка її уклала - позивачем, що є обов'язковою умовою згідно ст.44 ЦК УРСР. А тому, в силу ст.46 ЦК УРСР суд не бере до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як на підтвердження укладення між позивачем та [PERSON] вищезазначеної цивільної угоди. Більше того, вказані свідки не були присутні під час передачі коштів у розмірі 600 дол. США, а лише суду показали, що позивач на протязі тривалого часу користувався спірним металевим гаражом. Окрім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що [PERSON] взагалі являвся колишнім власником спірного металевого гаража та мав право укладати будь-які цивільно-правові угоди стосовно вказаного майна та мав в установленому законом порядку дозвіл органу місцевого самоврядування на встановлення вказаного гаража. Тоді, як в судовому засіданні свідок [PERSON] не міг пояснити на підставі якого документу він являвся власником вказаного металевого гаража, який, з його слів, ним був зварений самостійно. Тоді, як в судовому засіданні достеменно встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 22.12.2009 року №2933 «Про впорядкування тимчасово встановлених конструкцій для господарських потреб (гаражів), визнання конструкцій для господарських потреб (гаражів) безхазяйними» взято на облік тимчасово встановлені на землях територіальної громади міста конструкції для господарських потреб (гаражів) як такі, що не мають власника або власники яких невідомі, в тому числі і спірний металевий гараж [NUMBER], який самочинно був розташований біля будинку [ADDRESS], на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді міста (порядковий номер 286 у додатку до рішення виконкому від 22.12.2009 року №2933, а.с.157-165). Вказаному рішенню передувало обстеження 06.10.2009 року металевого гаража [NUMBER], що розташований біля будинку [ADDRESS], за результатами обстеження якого встановлено, що виїзд автотранспортного засобу з гаража тривалий час не здійснювався, гараж пофарбований кілька років тому, фарба в деяких місцях полущилась, метал вражений корозією, опитування мешканців прилеглих будинків не надано відомостей про власника, результати обстеження відображені на фотознімку, а тому комісія в складі начальника відділу благоустрою, юриста та старшого техніка МКП «Архітектурно-будівельний сервіс» дійшла висновку про відкриття процедури визнання даного гаражу безхазяйним (акт від 06.10.2009 року, а.с.196-198). А також розміщення 24.11.2009 року у газеті «Вінницька газета» оголошення з переліком гаражів, власників яких не вдалось встановити та було запропоновано до 14.12.2009 року надати інформацію про осіб - власників гаражів (а.с.156). Однак, у зв'язку з ненадходженням інформації у визначений у оголошенні термін рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 22.12.2009 року №2933 було взято на облік зазначений гараж, як такий, що не має власника або власник невідомий. У відповідності до рішення Вінницької ОДПІ від 27.11.2012 року №15/19-314 «Про реалізацію безхазяйного майна, що перейшло у власність держави» вирішено реалізувати безхазяйне майно, яке було взято на облік 23.05.2012 року актом опису і попередньої оцінки майна №6 на підставі ст.338 ЦК України, а отримані від реалізації кошти направити до бюджету України за кодом бюджетної класифікації 31010000 (а.с.166). 25.07.2013 року згідно угоди купівлі-продажу №183 відповідачем було придбано спірний металевий гараж (конструкція) червоного кольору, розміром 3,5х6,0х2,0 м. за 2641,00 грн. (а.с.97). 03.04.2014 року відповідачем було подано заяву про належність йому спірного гаражу до МКП «Архітектурно-будівельний сервіс» (а.с.99), а 15.09.2014 року між ними було укладено договір №1-808 10 24761 про використання встановлених тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів) (а.с.100-101). Згодом, між відповідачем та МКП «Архітектурно-будівельний сервіс» було переукладено 22.12.2015 року договір про використання встановлених тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів) (у новій редакції) №260/15 1029946, який в подальшому продовжувався на підставі додаткових угод від 26.07.2016 року та 24.02.2017 року (а.с.103-104, 106, 108). Наразі відповідачем сплачуються усі необхідні платежі, передбачені вищезазначеними договорами (а.с.102, 105, 107, 109). Суд звертає увагу, що позивачем не заявлялись права на металевий гараж (конструкцію) [NUMBER] та не оскаржувались рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №2933 від 22.11.2009 року, рішення Вінницької ОДПІ від 27.11.2012 року №15/19-314 та угода купівлі-продажу №183 від 25.07.2013 року. Тобто, на разі зазначені рішення та цивільно-правова угода є чинними та ніким не скасовані. Що ж стосується думок та тверджень сторони позивача, що відповідачу належить зовсім інший металевий гараж, який знаходиться біля будинку [ADDRESS], то під час огляду доказів позивач не міг показати, який саме, на його думку, гараж належить відповідачу на праві власності. В той час, як згідно довідки МКП «Архітектурно-будівельний сервіс» №198/01-10 від 26.04.2018 року вбачається, що серед користувачів (власників) тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів), які розташовані біля будинків [ADDRESS] відповідач не значиться (а.с.200-201), що спростовує думки та твердження позивача. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17.07.1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.387 ЦК Українивласник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України N475/97-ВР від 17.07.1997 року. Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Стаття 1 Першого протоколугарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Таким чином, з огляду на вищевикладене, саме відповідач являється власником спірного металевого гаража, що знаходиться на [ADDRESS], що також знайшло своє підтвердження під час огляду доказів - спірного металевого гаража за вищезазначеною адресою, яке було зумовлено сумнівами учасників процесу щодо того, чи мова йде про один і той самий предмет спору (а.с.182-183, 184), а відтак підстав для витребування вказаного майна та зобов'язання відповідача звільнити металевий гараж та не чинити позивачу перешкод у користуванні останнім не має. Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то у зв'язку з відмовою в позовних вимогах позивача про витребування майна, зобов'язання вчинити певні дії, в останніх слід також відмовити, оскільки вони є похідними від первісних позовних вимог. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed