Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Малослобідської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті його матері [PERSON]. В позовній заяві позивач вказав, що 05 січня 2005 року померла його матір [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2.62 га., яка розташована на території Малослобідської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №062192, виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. Він (позивач) є єдиним спадкоємцем спадщини померлої за законом, спадщину прийняв, звернувшись у поновлений судом строк до нотаріуса із відповідною заявою, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність оригіналу державного акту на землю, який втрачено. В судове засідання позивач не прибув, надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. В поданій заяві свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Малослобідської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, але надав до суду заяву про розгляд справи без нього. Проти позову не заперечував. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 05 січня 2005 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №401782, виданого 06 січня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції в Одеській області. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). До складу спадкового майна померлої [PERSON] ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №1/131, площею 2.62 га., яка розташована в межах Малослобідської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №062192, виданого 20 квітня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що заповіту [PERSON] не склала, тому на час відкриття спадщини її спадкоємцем за законом першої черги був її син [PERSON] позивач у справі. Інший спадкоємець за законом першої черги [PERSON] (донька померлої [PERSON]М.) спадщину у передбаченому законом порядку прийняла, після чого письмово підтвердила свою відмову від прийняття спадщини померлої матері (нотаріально засвідчена заява ВСЕ №318744 від 02 лютого 2006 року). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON], як між сином та матірю, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії І-ЖД №395006, виданого 09 серпня 1974 року, в якому його матірю вказано [PERSON]. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину, або відмовитись від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який не вчинив жодних з цих дій, вважається таким, що спадщину не прийняв. Позивач [PERSON] спадщину прийняв, звернувшись у поновлений рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року строк до нотаріуса із відповідною заявою (справа №503/228/17-ц). Отже, за змістом ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України позивач [PERSON] вважається таким, що у передбаченому законом порядку прийняв належну померлій матері спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину померлої за заповітом у вигляді земельної ділянки, однак нотаріус відмовила у видачі позивачеві цього свідоцтва через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, зокрема державного акту на право власності на земельну ділянку, який втрачено, оголошення про що було розміщено в газеті «Вісті Кодимщини» №13 від 01 квітня 2017 року (відмова нотаріуса №295/02-14 від 28 березня 2017 року). Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу І та п/п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274). Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивача в позасудовому порядку, тому обраний ним спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України, у звязку з чим його позов підлягає задоволенню, оскільки за нормами ч.1 ст.1269 та ч.ч.1,3 ст.1270 ЦК України він є таким, що у передбаченому законом порядку прийняв спадщину померлої матері, що у відповідності з п.«г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України є підставою набуття ним права власності на належну їй земельну ділянку. На підставі викладеного,

Outcome: approved