Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту, який склала [PERSON] на користь [PERSON] та правочинів вчинених на його підставі недійсними, відновлення чинності попереднього заповіту. В обґрунтування вимог вказує, що його бабуся [PERSON] була призначена його піклувальником, та він разом з нею мешкав в квартирі [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, він фактично прийняв спадщину, однак після звернення до нотаріальної контори щодо вступу до спадщини, йому стало відомо, що [PERSON] склала заповіт у якому вказала спадкоємця його дядьку [PERSON], хоча неодноразово всім повідомляла, що залишить квартиру позивачу. Вважає, що вказаний заповіт [PERSON] був складений під тиском [PERSON], не усвідомлюючи свої дії, так як перенесла інсульт та перебувала у дуже у скрутному матеріальному стані. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та визнати заповіт [PERSON] щодо [PERSON] недійсним, відновити чинність попереднього заповіту. При цьому пояснив, що первинний заповіт його бабусею [PERSON] був складений на його користь та він вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину, він здійснив поховання бабусі, однак згодом відповідач звернувся до нього та повідомив, що він є власником вказаного спадкового майна. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON](діє на підставі довіреності від 18.12.2013р.) у судовому засіданні позов не визнали, у задоволенні вимог просили відмовити з підстав необґрунтованості. При цьому представник відповідача пояснила, що [PERSON] написала заповіт на відповідача, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій. Через деякий час після сварки з онуком вона попала в лікарню із серцевим нападом, а потім померла. Суд, заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, прийшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 1266 від 20.09.2004 року [PERSON] призначено піклувальником над неповнолітнім [PERSON], [INFO] та призначено [PERSON] опікуном над житлом, яке належить неповнолітньому [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 6). Як вбачається з вищевказаного розпорядження [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу належить на праві власності 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу від 28.12.2004 року [PERSON], від імені якого діяла [PERSON], придбав квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, загальною площею 26,1 кв.м. Згідно довідки Ф № 1 дільниці № 3 КП ЖКС «Порто-Франківський» [PERSON] була зареєстрована як основний квартиронаймач, займала одну кімнату, площею 18,20 кв.м., у комунальній квартирі [ADDRESS] (а.с. 7) [PERSON] було складено нотаріально-посвідчений заповіт від 13.08.2012 року, в якому вона заповіла належне їй на праві приватної власності майно у вигляді квартири [ADDRESS] - [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 10446.(а.с. 35), похованням якої займався позивач. [PERSON] прийняв після померлої [PERSON], .спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.06.2013 року, зареєстроване в реєстрі № 3-1171, на 440/6000 частин квартири [ADDRESS] (а.с. 36), що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 39). Також, судом встановлено, що позивач [PERSON] не звертався з письмовою заявою до нотаріальної контори з приводу вступу в спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. З пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що [PERSON] його тітка, сестра його батька, вона залишила на нього заповіт на 2/3 частини комунальної квартири. За час спільного проживання [PERSON] з позивачем [PERSON] між ними були сварки, він ніде не працював. Як вбачається з відмовного матеріалу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області № 7528 від 07.08.2012 року [PERSON] зверталась до органів міліції з приводу сварки з онуком [PERSON], але просила не проводити перевірку, так як звернулась до міліції передчасно. Також з пояснень сторін вбачається, що після смерті [PERSON] позивач рік мешкав у спірній кімнаті. Відповідач [PERSON] після вступу у спадщину прийшов разом з іншим співвласником квартири [PERSON], яка має право власності на 110/6000 частин восьмикімнатної квартири спільного заселення, розташованої в [ADDRESS], разом з працівниками міліції та просили [PERSON] звільнити займану кімнату. Через місяць [PERSON] сам звільнив кімнату, забравши свої речі. [PERSON] сплатив всі борги по квартирі за комунальні послуги, що підтверджується наданими суду квитанціями. (а.с. 23). Статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК. Оскільки право на складання заповіту має особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК), згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК підставою для нікчемності заповіту є кваліфікація його як такого, що складений особою, яка не мала на це права. Це, зокрема, заповіт, вчинений недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача. Згідно до ст. 1257 ЦК України - заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог його форми та посвідчення, є нікчемний. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Позивач обґрунтував позов тим, що внаслідок незадовільного стану здоров'я його бабка [PERSON] на момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б одною із сторін. Судом були роз'яснені позивачу його процесуальні права згідно ст.27, 31 ЦПК України та роз'яснено право на подання клопотання щодо призначення по справі експертизи. Але позивач не скористався своїм правом та в процесі розгляду справи не заявив клопотання про призначення експертизи. Згідно відповіді Одеського обласного медичного центру психічного здоров'я [PERSON], [INFO] за даними архіву, реєстратури та картотеки не значиться.(а.с. 58). На підставі статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позивач не довів факт знаходження [PERSON] в момент складання заповіту у такому психічному стані, який давав би підставу припустити, що вона не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними. В силу ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правочин, у випадку невідповідності його ч. 1 ст. 203 ЦК України, в силу ст. 215 ЦК України, є нікчемним. Згідно ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК. Враховуючи вищевикладене і враховуючи принцип допустимості доказів та ненадання інших доказів з боку позивача, які б підтверджували законність позовних вимог щодо недійсності заповіту, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed