Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Будьоннівського районного суду м. Донецька з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 1997 року, про що Соледарською міськрадою Донецької області України зроблено актовий запис № 31. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння. З 22 вересня 2013 року фактично шлюбні відносини з відповідачкою були припиненні. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, немає. Подальше збереження шлюбу є не можливим. У судове засідання сторони не з'явилися, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] просила після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 червня 1997 року, про що Соледарською міськрадою Донецької області України зроблено актовий запис № 31, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінено прізвище на [PERSON]. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 жовтня 1997 року, виданого Соледарською міськрадою Донецької області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають дитину - [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 111 Сімейного Кодексу України суд вживає заходів до примирення подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши наданні в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачкою [PERSON], суд визнає, що між подружжям, внаслідок розладу виникли погані стосунки. Відповідачка на власний розсуд розпорядилась своїми процесуальними та матеріальними правами, визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За наведених обставин визнання позову відповідачем слід прийняти і позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивачем документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, у встановленому законом розмірі 243 грн. 60 коп., які у відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд покладає на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved