Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], де є зареєстрованою його колишня дружина та відповідач [PERSON] Також зазначив, що власниками даного житла, крім нього, є відповідач [PERSON], їх діти - [PERSON], який зареєстрований у м. Київ, та [PERSON], який зареєстрований у Київській області. Крім того, вказав, що відповідач у 1998 році виїхала на роботу до Німеччини. З того часу лише один раз приїжджала додому, а саме у 2003 році. Тоді ж , забрала свої речі і більше за місцем реєстрації не з»являлась. Відтоді перестали підтримувати будь-які подружні стосунки, зовсім не спілкувались, відповідач у спірній квартирі не проживала. У 2010 році шлюб між ними було розірвано, і з того часу з відповідачем не бачився та не спілкувався. Після розірвання шлюбу вона змінила прізвище на «Ганюк». А тому, оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі більше 17 років, виходячи з положень ст. 107 Житлового Кодексу України, ст. 405 Цивільного Кодексу України, вважає, що вона втратила право користування квартирою. При цьому, посилався на те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє його права оформити субсидію. В зв»язку з чим, просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: Тернопільська область, Борщівський район, смт. Мельниця-Подільська вул. С.Стрільців 10/3. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов, з підстав наведених у поданій до суду заяві, підтримав повністю. При цьому, додатково пояснив, що з відповідачем не спілкується, проте від інших осіб знає, що вона придбала у Київській області житловий будинок, на даний час перебуває за межами України на заробітках. Адреси, де відповідач може перебувати, чи за якою придбала житло не знає. Просив суд визнати колишню дружину такою, що втратила право на користування спірним приміщенням, оскільки саме через те, що вона є зареєстрованою у ньому не може оформити субсидію. Щодо питання оформлення такої радився з третіми особами, і такі запевнили його, що реєстрація колишньої дружини у спірному помешканні завадить отримати субсидію. У відповідні державні органи по питанню оформлення субсидії не звертався, офіційної відмови в отриманні субсидії не має. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у її відсутності суду не надала. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, в квартирі [ADDRESS] є зареєстрованими позивач та відповідач, шлюб між якими було розірвано у 2010 році, що в ході розгляду справи було стверджено довідкою Мельнице-Подільської селищної ради № 944 від 17.06.2015р., актом обстеження матеріально - побутових умов проживання жит. [INFO] О.Ю., складеного комісією Мельнице-Подільської селищної ради 17.06.2015р., даними внесеними в будинкову книгу, згідно яких слідує, що відповідач [PERSON] є зареєстрованою [INFO] з 27 лютого 1982 року, рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2010 року, з якого слідує, що шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано, після чого їй присвоєно дошлюбне прізвище Ганюк. Також судом встановлено, що спірне житлове приміщення на праві приватної спільної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що випливає з свідоцтва про право власності на житло Мельнице-Подільської селищної ради від 03.02.1994 р., зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації, про що в реєстрову книгу за № 104 внесено відповідний запис. При цьому, суд вважає за необхідне відмітити, що в свідоцтві не відображено даних щодо характеру спільної власності не зазначено, що така є сумісною чи частковою. Відповідач [PERSON] у спірному помешканні не проживає, до такого не навідується, особистих речей у ньому не зберігає, що сторонами не оспорювалося, крім того, стверджено довідкою Мельнице-Подільської селищної ради № 944 від 17.06.2015р., актом обстеження матеріально - побутових умов проживання жит. [INFO] О.Ю., складеного комісією Мельнице-Подільської селищної ради 17.06.2015р. Окрім цього, той факт, що відповідач [PERSON] у спірному помешканні більше одного року не проживає і таке для власних потреб не використовує, стверджено і поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], який, кожен зокрема, суду показали, що працюють разом з позивачем, інколи відвідують такого за місцем проживання, протягом кількох останніх років [PERSON] за спірною адресою не зустрічали. Зі слів позивача знають, що шлюб між ними розірвано, та що його колишня дружина виїхала на заробітки за межі України. Будь-яких доказів того, що між сторонами було досягнуто угоди щодо порядку користування відповідачем спірним жилим приміщенням, сторонами надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК). Оскільки відповідач [PERSON] є співвласником спірного житлового приміщення, не є наймачем такого, не є членом сім»ї позивача, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання її такою, що втратила право користування таким, є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а отже і задоволені не можуть бути. При цьому, суд не примає та відхиляє твердження позивача в тій частині, що відповідач підлягаю визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщення на підставі ст. 107 Житлового Кодексу України, ст. 405 ЦК України, так як в ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідач [PERSON] на рівні з позивачем та іншими особами є співвласником спірного житлового приміщення, не є наймачем чи членом сім»ї наймача, не є членом сім»ї позивача. Також позивачем не доведено той факт, що реєстрація відповідача у спірному помешканні перешкоджає йому оформити у визначеному законом порядку субсидію. Доказів, які б стверджували дані обставини останнім суду надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. Вказаний факт з сторони позивача ґрунтується виключно на його припущеннях, зроблених на підставі відомостей, отриманих ним від третіх осіб. Крім того, в ході судового розгляду останній показав, що у будь-які органи та установи з приводу оформлення субсидії особисто не звертався, відмови в офіційному порядку з цього приводу не отримував. Аналізуючи усі дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки їх задоволення в даному випадку призведе до порушення законних прав та інтересів відповідача. Судові витрати по справі підлягають покладенню на сторони в тому розмірі, в якому вони їх понесли. Виходячи з наведеного, на підставі ст. 41 Контституції України, ст. 107 Житлового кодексу України, ст. ст. 316-319 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed