Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] зі зняттям відповідачки з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він являється власником вказаного житлового будинку, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 червня 2008 року виданого виконавчим комітетом Богуславської міської ради Київської області. В належному йому будинку зареєстрована відповідачка [PERSON], яка за місцем реєстрації не проживає з 05 листопада 2015 року, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 06.06.2016 року складеного комісією в складі представників Богуславської міської ради Київської області. Також зазначає, що відповідачка є його дочкою і на даний час проживає в Російській Федерації, конкретне місце її проживання йому не відоме. Посилаючись на положення ст.ст. 16, 405, 406 ЦК України позивач просить задовольнити його вимоги. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути буз його участі та без участі позивача, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує і не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася і не повідомила суд про причини неявки, хоч належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України судову повістку відповідачці було надіслано за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Із зворотніх повідомлень поштового зв'язку вбачається, що листи адресовані відповідачці повернуті з відміткою «за закінченням терміну зберігання». В даному випадку вважається, що судовий виклик відповідачці вручений належним чином (абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України). Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 червня 2008 року виданого виконавчим комітетом Богуславської міської ради Київської області та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданим 14.06.2008 року Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації, підтверджується факт, що позивач [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON], [INFO], зареєстрована в житловому будинку позивача [PERSON], що підтверджується копією будинкової книги та довідкою Богуславського РС УДМС України в Київській області від 13.01.2017 року. За місцем реєстрації [PERSON] не проживає з листопада 2015 року, що підтверджується актом обстеження господарства [PERSON] складеним 06 червня 2016 року комісією за участю депутата Богуславської міської ради Кисиленка С.М., голови вуличного комітету [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Тобто проживання членів сім'ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачка [PERSON] не проживає в будинку позивача більше року, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідачка не проживає по місцю реєстрації в будинку позивача більше року, то є законні підстави для визнання її такою, що втратила право на користування цим житлом. В даному випадку рішення суду про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідачки з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). З урахуванням викладеного та

Outcome: approved