Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно: квартиру № 174, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Роганська, буд. 130/3, поділити спільне майно подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину нерухомого майна: квартиру [ADDRESS], за [PERSON] право власності на 1/2 частину нерухомого майна: квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилався на те, що під час шлюбу із відповідачкою ними було придбано спірну квартиру за кредитні кошти, в інтересах сімї тому позивач вважає, що зазначена квартира є субєктом спільної сумісної власності подружжя, а частки їх є рівними. 27.10.2016 року відповідачка [PERSON] надала зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя, в якій просила визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно: квартиру № 174, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Роганська, буд. 130/3; поділити спільне майно подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на 3/4 частини нерухомого майна: квартири № 174, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Роганська, буд. 130/3; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини нерухомого майна: квартири № 174, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Роганська, буд. 130/3. В обґрунтування позовних вимог визнавала ту обставину, що спірна квартира дійсно була придбана подружжям під час шлюбу, а тому і просить визнати її спільної сумісної власності подружжя, але при цьому вважає, що право власності на 1/2 частину квартири на її імя не підлягає оспорюванню, відповідно до ст. 70 СК України, та визначене Законом. При цьому, при розподілі іншої 1/2 частина квартири, суд повинен врахувати суму сплаченого кредиту, та суму заборгованості, а також ту обставину, що спірне приміщення є єдиними житлом та власністю [PERSON], крім того після розірвання шлюбу з нею у спірному приміщенні проживає неповнолітній син [PERSON], [INFO], при цьому відповідач за зустрічним позовом добровільно участі у матеріальному забезпеченні дитини не приймає. Тому позивачка просить суд відступити від рівності часток подружжя та визнати за нею право власності саме на 3/4 частини спірної квартири, а за [PERSON] на 1/4 частину. Позивач та представник позивача в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Проти зустрічної позовної заяви заперечували в повному обсязі. Відповідачка та її представник в задоволенні позову [PERSON] просили відмовити, зустрічну позовну заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні 01.03.2017 року пояснив, що 26.09.2012 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» укладено кредитний договір №8-Ф-279/20/2012. Строк дії договору до 24.09.2027 року. 26.09.2012 року між [PERSON] та ПАТ «Укргазбанк» з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] пусковий комплекс, секція Г, в м. Харкові. 08.11.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Укргазбанк» укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно (без оформлення заставної) від 26.09.2012 року. Також пояснив, що, станом на 01.03.2017 року загальна заборгованість за кредитним договором складає 121003 грн.40 коп., прострочена заборгованість 122296 грн.13 коп. Крім того пояснив про неможливості розподілу іпотечного майна до виконання боргових зобовязань позичальника, бо положення договору іпотеки передбачає, що іпотекодавець [PERSON] не має права розпоряджатися квартирою без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки. В подальшому, в судові засідання представник третьої особи - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. Суд дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів позовної заяви та наданих суду доказів, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а позов [PERSON] частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 18.08.2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON],було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 1061. Від шлюбних відносин сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. 24.09.2012 року між [PERSON] та ПАТ «Трест Житлобуд-1» укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №09/24-75, відповідно до умов якого Товариство продає, а Покупець придбаває майнові права на квартиру [ADDRESS] пусковий комплекс, секція Г, в м. Харкові. [PERSON] набуває право власності на майнові права на квартиру після оформлення Акту приймання-передачі майнових прав на квартиру (Т.1, а.с. 6-12). 26.09.2012 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» в особі заступника директора Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» [PERSON], що діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] 07.06.2011 року за реєстровим номером 3822 було укладено кредитний договір №8-Ф-279/20/2012 (Т.1, а.с. 13-18). Згідно до умов ч. 2 п. 2.1. кредитного договору для забезпечення зобовязань щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування коштами, пені за несвоєчасну сплату відсотків, а також відшкодування збитків у звязку з порушенням умов даного договору позичальник передає в іпотеку банк майнові права на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] пусковий комплекс, секція Г, в м. Харкові. 26.09.2012 року між [PERSON] та ПАТ «Укргазбанк» з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, відшкодування збитків, іншої заборгованості укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно (без оформлення заставної), відповідно до умов якої [PERSON] передала в іпотеку ПАТ «Укргазбанк» належні їй майнові права на квартиру [ADDRESS] пусковий комплекс, секція Г, в м. Харкові (Т.1, а.с.23-27). 08.11.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Укргазбанк» укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно (без оформлення заставної) від 26.09.2012 року, відповідно до умов якого в звязку з оформленням та реєстрацією права власності на квартиру [ADDRESS], сторони домовились викласти пункт 2.1. та пункт 2.2 Розділу ІІ «Предмет іпотеки» договору іпотеки в наступній редакції: Нерухоме майно однокімнатна квартира № 174, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Роганська, буд. 130/3 належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності серії САК номер 094976, виданого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області 03.07.2013 року, індексний номер: 5641371, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Державним реєстратором [PERSON] [PERSON] 03.07.2013 року, індексний номер витягу 5642186, номер запису про право власності: 1504252, реєстраційний номер обєкту нерухомого майна: 95709563101. Згідно до звіту про оцінку предмета іпотеки його вартість визначено у розмірі 250\~000 грн. (Т.1 а.с. 28-29) 26.09.2012 року з метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ «Укргазбанк» було укладено договір поруки №8-Ф-279/20/2012-Р, тобто надано згоду на укладення такого договору іпотеки, виходячи з того, що він укладається в інтересах сімї і придбана квартира буде обєктом спільної сумісної власності як така, що набувається за час шлюбу (Т.1, а.с.30-31, ). 04.01.2016 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Також ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із положенням ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обовязки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобовязань за кредитом. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України). Таким чином, у результаті придбання подружжям квартири в кредит боргові зобовязання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. [PERSON] зі згоди [PERSON], спірну квартиру згідно договору іпотеки майнових прав від 26.09.2012 року передано в іпотеку ПАТ «Укргазбанк» в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором. За таких обставин, коли право власності на квартиру, яка придбана подружжям, в тому числі і за рахунок коштів кредиту, оформленого на [PERSON], виникло в період перебування в шлюбі, кредитний договір укладався в інтересах сімї для придбання житла, а позивач надавав нотаріальну згоду на передачу квартири в іпотеку, то зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя, що також і не спростовувала в судовому засіданні [PERSON] Ні Законом України «Про іпотеку», ні нормами ЦК України, ні договором іпотеки від 07.11.2008 року не передбачено заборони поділу предмета іпотеки, який знаходиться в спільній сумісній власності подружжя, що не є його відчуженням, а повязано з правом співвласників на його володіння та користування, і за таких обставин оформлення права власності на частку в майні предмета іпотеки не позбавляє такого співвласника прав та обовязків за іпотечним договором. Як вбачається із довідки розрахунку, наданої директором Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредиту строкова 121629,94 грн., заборгованість по кредиту прострочена 0,00 грн., заборгованість по процентам поточна -1866,82 грн., заборгованість по процентам прострочена 0,00 грн. Всього заборгованість за основним боргом станом на 04.01.2016 року (включно) складає 123559,76 грн. (Т.2, а.с.8-10). Суд не приймає до уваги твердження ПАТ «Укргазбанк» щодо неможливості розподілу іпотечного майна до виконання боргових зобовязань позичальника, бо положення договору іпотеки про те, що іпотекодавець [PERSON] не має права розпоряджатися квартирою без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що в судовому порядку не можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. Отже, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] нерухомого майно: квартири №174, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Роганська, б. 130/3 є обґрунтованими, і такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1. ч. 1. ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Під час розгляду цивільної справи судом було встановлено, що як [PERSON] так і [PERSON] мають постійне місце роботи та стабільну заробітну плату (Т.1., а.с. 227-228, 239-242). За рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.11.2016 року №644/5448/16-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти в сумі 1000 грн. та 05.12.2016 року відкрито виконавче провадження (Т.1, а.с.235). Як пояснив в судовому засіданні [PERSON] про стягнення з нього аліментів він дізнався лише 01.03.2017 року, отримав копію постанови про виконавче провадження та надав судовому виконавцю пояснення про зобовязання сплачувати аліменти своєчасно та в повному обсязі (а.с.236), і, в підтвердження виконання зобовязання надав суду квитанцію про оплату 29.03.2017 року аліментів на дитину в сумі 800 грн. Таким чином, [PERSON], під час розгляду справи, фактично не було надано достатньо доказів на підтвердження наявних підстав для відступлення від пропорційного поділу спільного майна подружжя, тому суд відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог у цій частині. Та, при цьому, суд визнає за [PERSON] та [PERSON] право власності у спільному майні подружжя по 1/2 частині кожному на нерухоме майно: квартиру №174, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Роганська, б. 130/3. На підставі викладеного,

Outcome: partial