Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. У позові вказав, що 18.01.2018 року між ним та відповідачем [PERSON] розірвано шлюб. Від шлюбу вони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу менший син [PERSON] залишився проживати з матір`ю, у спілкуванні з дитиною йому відмовлено. Лише декілька разів на рік йому доводилося бачити дитину. Старший син [PERSON] фактично залишився проживати з ним з 18.01.2018 року і по теперішній час. До досягнення повноліття, а також до закінчення школи і вступу до вищого навчального закладу старшого сина [PERSON] відповідач участі не приймала, ніякої фінансової допомоги, ні аліментів на утримання сина не сплачувала і категорично відмовляється сплачувати, нічим не коментуючи свою відмову. [INFO] сину виповнилось 18 років і він навчається у Полтавській аграрній академії, є студентом першого курсу денного відділення з 01.09.2018 року на контрактній основі. Всі витрати на його навчання, харчування, одяг, засоби гігієни та інше він, як батько сплачує самостійно. Оскільки навчання буде продовжуватись 6 років, то син не має змоги влаштуватися на роботу щоб самостійно отримувати дохід. Він же сам не в змозі його утримувати. Відповідач має постійне місце роботи і тому має можливість надавати матеріальну допомогу синові. Прохав суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання в розмірі ? частини всіх її доходів щомісячно, починаючи з дня виповнення повноліття сина на період навчання до досягнення двадцяти трьох років. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вважає вимоги позивача безпідставними, оскільки їх повнолітній син проживає окремо від позивача, а вона надає синові посильну матеріальну допомогу. Також відповідач пояснила суду, що їх старший син [PERSON] дійсно на даний час продовжує навчання в Полтавській державній аграрній академії та проживає в м. Полтаві, у гуртожитку навчального закладу. Обоє дітей зареєстровані у її батьків. На вихідні син приїжджає до батька, який є позивачем по справі. Вона завжди при змозі підтримує його матеріально, сплачує гроші за гуртожиток, переказує гроші на картку сина. Крім того, вони з позивачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За рішенням Лубенського міськрайонного суду від 18.06.2019 року [PERSON] повинен сплачувати аліменти на її користь на утримання їх неповнолітнього сина. Але з моменту винесення судом рішення і до цього часу [PERSON] так і не почав сплачувати аліменти на утримання їх спільного неповнолітнього сина. Вона має постійне місце роботи, працює в ТОВ «Лубенський молочний завод», але її заробітку не вистачає на утримання обох дітей. До того ж, вона проживає з батьками, які є пенсіонерами і також потребують її допомоги. Вважає, що оскільки син є повнолітнім і не проживає з позивачем, то у [PERSON] не виникає права на стягнення аліментів на утримання сина на свою користь. Заслухавши сторони, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 18.01.2018 року. На даний час повнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] продовжує навчання в Полтавській державній аграрній академії на денному відділенні, за контрактом, що підтверджується копією довідки навчального закладу (а.с.12). Також в судовому засіданні встановлено, що повнолітній син сторін [PERSON] проживає в гуртожитку навчального закладу, а зареєстрований у батьків відповідача по справі [PERSON] , що підтверджується довідкою Лубенського КЖЕУ № 1907 від 02.09.2019 року. Відповідач по справі не заперечує той факт, що їх повнолітній син приїжджає до позивача у вихідні дні. Судом встановлено, що відповідач має постійне місце роботи, працюючи у ТОВ «Лубенський молочний завод» і її заробіток з січня по червень 2019 року становить 30789 грн.44 коп., що підтверджується довідкою з її місця роботи №699 від 19.08.2019 року. Також відповідач [PERSON] має на своєму утриманні малолітнього сина [PERSON] , 2014 року народження. Крім того, судом встановлено, що відповідач по справі надає матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину [PERSON] , перераховуючи кошти на його банківську картку та сплачуючи за гуртожиток, що підтверджується банківськими квитанціями, витягом з банківського карткового рахунку [PERSON] та копіями квитанцій про оплату за проживання сина в гуртожитку. Згідно ст. 199 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей до 23 років, які навчаються і потребують матеріальної допомоги, за умови, що вони можуть надати таку матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні відповідачем були надані копії банківських квитанцій та витяги з банківського карткового рахунку, які підтверджують перерахування коштів на картку сину та копії квитанцій про сплату нею коштів за проживання сина в гуртожитку. Беручи до уваги викладене вище, суд вважає, що відповідач надає певну матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання. Позивачем не надано суду жодного доказу про те, що повнолітній син, який продовжує навчання, перебуває на його повному утриманні, тому суд не вбачає підстав для задоволення даного позову. Також судом встановлено, що позивач не проживає разом з сином, останній навчається на стаціонарі і постійно проживає у м. Полтаві, що позивачем не спростовується. Отже позивачем не доведено правові підстави для задоволення свого позову, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Суд звертає увагу, що повнолітній син сторін по справі, який проживає окремо від них, має право сам звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання, за умови продовження навчання. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed