Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ЗАТ «Альфа Страхування», [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свій позов обґрунтовує тим, що 28.10.2013 року [PERSON], рухаючись автодорогою Н-22 сполученням Устилуг-Луцьк-Рівне вантажним автомобілем марки «DAF 95.380», д.н.з. [NUMBER], проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21099» д.н.з. [NUMBER] під його керуванням. В результаті зіткнення обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вартість матеріального збитку, завданого його автомобілю, становить 24028,65 грн., що встановлено висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 14.11.2013 року №768. За проведення такого дослідження ним було сплачено 700 грн. Вказує, що згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.04.2013 року №АЕ2213277 [PERSON] було укладено з ПрАТ СК «Альфа Страхування» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким забезпечено страхування вантажного автомобіля марки «DAF 95.380», д.н.з. [NUMBER] та передбачено виплату страхового відшкодування третім особам в разі настання страхового випадку в розмірах ліміту. Покликаючись на викладені обставини, просив суд стягнути з ПрАТ «Альфа Страхування» в його користь 24028,65 грн. майнової шкоди та з [PERSON], як власника джерела підвищеної небезпеки - 700 грн., сплачених за проведення автотоварознавчого дослідження, 2000 грн., сплачених ним за надання правової допомоги та 10000 грн. моральної шкоди, яка полягає у тому, що немало часу прийшлось нервувати в зв'язку з ДТП, витрачати час для встановлення притягнення винуватця до відповідальності, неможливості користуватися автомобілем для роботи та допомоги батькам, які проживають в Луцькому районі, до яких не може кожен день добиратися громадським транспортом, оскільки є інвалідом ІІ групи, втраті заробітку по 2000 грн. в місяць, через душевні переживання змушений був звернутися у Луцьку міську клінічну лікарню. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 26.02.2014 року було залучено до участі в справі як співвідповідача наймача автомобіля марки «DAF 95.380» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] та третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача: власника автомобіля -наймодавця [PERSON] та водія автомобіля [PERSON] Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 10.07.2014 року провадження у справі в частині відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП із ПрАТ «Альфа Страхування», [PERSON] закрито в зв'язку з відмовою позивача в частині вимог до вказаних відповідачів. В судовому засіданні позивач та його представник з врахуванням заяви про зміну позовних вимог та заяви про відмову від позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] майнової шкоди, просили суд стягнути з [PERSON], як з володільця автомобіля марки «DAF 95.380» д.н.з. [NUMBER] 10000 грн. моральної шкоди та 2000 грн. витрат на правову допомогу. Відповідач [PERSON] та третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи [PERSON] проти задоволення позову заперечив. В позові просить відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що власником вантажного автомобіля марки «DAF 95.380» д.н.з. [NUMBER] на час дорожньо-транспортної пригоди був [PERSON], який на підставі договору найму від 20.03.2012 року, передав належний йому автомобіль [PERSON] в тимчасове платне користування строком на три роки до 20.03.2015 року(а.с.43-46). 26 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, згідно якого [PERSON] виконував обов'язки водія автотранспортного засобу та роботи, пов'язані з перевезенням вантажів(а.с.47). 28 жовтня 2013 року [PERSON], рухаючись автодорогою Н-22 сполученням Устилуг-Луцьк-Рівне вантажним автомобілем марки «DAF 95.380», д.н.з. [NUMBER], проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21099» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті зіткнення обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «ВАЗ-21099» № 768 від 14.11.2013 року матеріальний збиток, завданий власникові ВАЗ 21099 д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді становить 24028,65 грн.(а.с.8-9). Вказану суму матеріального збитку оспорював в судовому засіданні представник власника автомобіля [PERSON] В судовому засіданні було встановлено, що ПАТ СК «Альфа страхування» відшкодувало [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 16828,65 грн. та 700 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля (а.с.49,50,60). Крім того, як пояснив в судовому засіданні позивач, здавши пошкоджений автомобіль на металобрухт, він отримав 5000 грн. На основі встановлених обставин суд приходить до висновку, що з [PERSON], який на підставі договору найму від 20.03.2012 року володів автомобілем марки «DAF 95.380», д.н.з. [NUMBER], водій якого, перебуваючи з ним в трудових відносинах, є винуватцем ДТП, слід стягнути завдану [PERSON] моральну шкоду та понесені ним витрати на правову допомогу. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли шкоди завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст.23 ЦК України особо має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.1 та п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується довідкою Управління пенсійного фонду України в м.Луцьку (а.с.30). Внаслідок пошкодження транспортного засобу позивач переніс моральні страждання в момент ДТП, був позбавлений можливості користуватися автомобілем в побуті, що змінює звичний ритм життя власника автомобіля та викликає певні незручності у пересуванні. Щодо втрати заробітку та зверненням до лікарні в зв'язку з ДТП, доказів суду не надано. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З урахуванням наведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлена позивачем моральна шкода в розмірі 10000 грн. підлягає до задоволення частково в розмірі 1500 грн. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Отже, суд приходить до висновку також, що з відповідача [PERSON] в користь позивача слід стягнути 2000 грн., сплачених ним за надання правової допомоги та в користь держави 243,60 грн. судового збору. В решті позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.ст.23,1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial