Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до колишньої дружини [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (стара назва Кремлівська) в м.Запоріжжя. В обґрунтування позову позивач вказав, що 12 серпня 1994 року він разом з дружиною [PERSON] купили 2-кімнатну квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири № 506.к був укладений 12 серпня 1994 року на Запорізькій регіональній біржі нерухомості, правовстановлюючі документи оформлені на дружину [PERSON]. 05 грудня 2011 року вони з дружиною добровільно розподілили спільне сумісне майно, набуте в період зареєстрованого шлюбу, уклавши Договір про поділ нерухомого майна. Даний договір було посвідчено та зареєстровано приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Згідно укладеного договору сторони змінили право спільної сумісної власності на право спільної часткової власності і поділили квартиру [ADDRESS] в такому порядку: -[PERSON] належить право власності на 1/2 частину квартири; -[PERSON] належить право власності на 1/2 частину квартири. Зазначений договір було складено в двох примірниках, один з яких нотаріус залишила у себе, а другий приєднала до договору купівлі-продажу квартири від 12 серпня 1994 року, укладеного на Запорізькій регіональній біржі нерухомості, та віддала [PERSON] Таким чином, оригінали правовстановлюючих документів на квартиру за адресою: [ADDRESS] з того моменту та по теперішній час знаходяться у [PERSON] 12липня 2012 року шлюб між ним та [PERSON], укладений 29 липня 1978 року в м.Києві, було розірвано. На теперішній час він разом з сином [PERSON] мешкають в квартирі [ADDRESS] (стара назва Кремлівська), а колишня дружина мешкає за адресою: [ADDRESS]. З метою реєстрації права власності на належну йому 1/2 частину квартири [ADDRESS], він звертався до колишньої дружини [PERSON] у письмовій формі з проханням про надання оригіналів правовстановлюючих документів на вказану квартиру. Відсутність правовстановлюючих документів спричиняє йому значні незручності в користуванні квартирою № 105 в будинку № 79-а по вул. Сергія Синенка у м.Запоріжжя, щодо відкриття особового рахунку, сплати комунальних послуг, реєстрація тощо. З метою отримання примірника правовстановлюючих документів на зазначену квартиру, він звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Однак, приватний нотаріус [PERSON] відмовила йому у видачі дублікату документів мотивуючи це тим, що підставою для такої дії може бути лише втрата або зіпсування документу, та рекомендовала вирішувати це питання в судовому порядку. Таким чином, отримати правовстановлюючі документи на належну йому 1/2 частину квартири [ADDRESS] в позасудовому порядку не вбачається можливим. У відповідності до ст. 392 ЦК України, позивач вважає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], судові витрати покласти на відповідача. В судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] проти позову заперечували, надали письмові пояснення на позов, просили відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п.п.10 ч.1 Перехідних положень Закону України\~№ 2147-VIII\~від 03.10.2017\~року «Про\~внесення змін\~до Господарського\~процесуального кодексу\~України,\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~Кодексу адміністративного\~судочинства України\~та інших\~законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до\~ст.4\~ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 12 серпня 1994 року подружжям [PERSON] та [PERSON] була придбана 2-кімнатна квартира [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири № 506.к був укладений 12 серпня 1994 року на Запорізькій регіональній біржі нерухомості, правовстановлюючі документи були оформлені на [PERSON] (а.с.6). 05 грудня 2011 року подружжя добровільно розподілили спільне сумісне майно, набуте в період зареєстрованого шлюбу, уклавши Договір про поділ нерухомого майна. Даний договір було посвідчено та зареєстровано приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Згідно укладеного договору сторони змінили право спільної сумісної власності на право спільної часткової власності і поділили квартиру [ADDRESS] в такому порядку: -[PERSON] належить право власності на 1/2 частину квартири; -[PERSON] належить право власності на 1/2 частину квартири (а.с.10). Зазначений договір є чинним та його зареєстровано в Державному реєстрі правочинів, що підтверджується витягом № 10741989 (а.с.11). У відповідності зі ст.\~15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. 13липня 2012 року шлюб між подружжям, укладений 29 липня 1978 року в відділі ЗАГС Московського району м.Києва, було розірвано. В теперішній час позивач разом з сином [PERSON] мешкають в квартирі [ADDRESS] (стара назва Кремлівська) у м.Запоріжжя. Відповідач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS]. З метою отримання примірника правовстановлюючих документів на зазначену квартиру, позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Втім, приватний нотаріус [PERSON] відмовила позивачу у видачі дублікату документів мотивуючи це тим, що підставою для такої дії може бути лише втрата або зіпсування документу, та рекомендовала вирішувати це питання в судовому порядку. У відповідності зі ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.ст.356, 357\~ЦК України власність двох чи більш осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.\~182\~ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. У відповідності зі ст.392\~ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем на підтвердження позовних вимог не надано суду належних та допустимих доказів того, що його право власності на зазначену квартиру не визнається. Позивач володіє та користується квартирою на власний розсуд. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (стара назва Кремлівська) в м.Запоріжжя не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно п. 2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed