Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Сігма Автолізинг» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів. В обґрунтування позову вказав, що 21.02.2018 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» в особі представника Роман Ірини Володимирівни, яка діяла на підставі довіреності від 02.01.2018 року №12, в м. Вінниці був укладений договір фінансового лізингу № 03727. Відповідно до п. 1.1 даного договору відповідач (лізингодавець) взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу, згідно заявки автомобіль «Лада Веста» універсал 2016 року випуску, вартістю 129000 гривень у власність та передати предмет лізингу у користування йому (лізингоодержувачу), на строк та на умовах, передбачених даним договором. Представник відповідача передзвонив в центральний офіс ТОВ «Сігма Автолізинг», де йому повідомили, що в наявності є вказані автомобілі і вони зможуть поставити даний автомобіль на наступний день, якщо він сплатить - 30000 гривень. Він, того ж дня сплатив - 30000 гривень, що підтверджується квитанцією № 21674959-1 від 21.02.2018 року, виданою банком ПАТ «Креді Агріколь Банк», при цьому представник відповідача запевнила його, що цей платіж є першим авансовим внеском, так як у квитанції зазначено - призначення платежу: авансовий платіж, згідно договору фінансового лізингу №03727 від 21.02.2018 року. Під час здійснення плати авансового платежу в договір фінансового лізингу представником відповідача - Роман І.В. були самостійно, без погодження з ним, внесені відомості назви автомобіля і записано вже було автомобіль «Лада Калина 2», комплектації 219210-010-50, об'ємом двигуна 1,6 бензин, ТИП КПП -МТ привід передній, про що його повідомлено не було. Хоча, попередньо перед підписанням договору лізингу, була заповнена та підписана заявка саме на автомобіль «Лада Веста», універсал 2016 року випуску, вартістю - 129000 гривень. Того ж дня, ввечері, коли він вдома повторно переглядав договір лізингу № 03727, то помітив, що в даний договір були внесені неправдиві відомості про марку автомобіля, а саме, було записано марку іншого автомобіля, ніж він хотів придбати. Після чого, приблизно о 20 годині, він зателефонував за моб.тел.[NUMBER] представнику відповідача і запитав, на підставі чого в договір лізингу № 03727 від 21.02.2018 року були внесені відомості на зовсім інший автомобіль. На що представник відповідача відповіла, що згідно п.9.5 договору фінансового лізингу № 03727 від 21.02.2018 року лізингоодержувач має право до моменту придбання для нього лізингодавцем предмета лізингу звернутися з письмовою заявою про надання йому будь якої іншої марки та/або моделі та /або модифікації транспортного засобу, що відрізняється від марки та /або моделі та /або модифікації, яка зазначена у договорі та специфікації, при цьому повідомила, що вони так працюють. 22.02.2018 року на його мобільний телефон [NUMBER] зателефонував представник центрального офісу ТОВ « Сігма Автолізинг» з мобільного телефону [NUMBER] та повідомила, що на автомобіль «Лада Веста», універсал 2016 року випуску відсутня страховка у зв'язку з чим лізингодавець не зможе доставити предмет лізингу, згідно заявки до травня місяця поточного року і запитав його, чи не бажає він придбати інший автомобіль, та заплатити додаткову суму грошей. Від такої пропозиції він відмовився, і йому запропонували написати заяву на ім'я адміністрації ТОВ «Сігма Автолізинг» про розірвання підписаного договору автолізингу № 03727 від 21.02.2018 року і відправити дану заяву за адресою, вказаною в договорі автолізингу. Також представник повідомила, що при надходженні заяви на протязі місяця перераховані кошти, в сумі - 30000 гривень будуть повернуті на картковий рахунок позивача. 22.02.2018 року він надіслав на адресу відповідача заяву про розірвання договору № 03727 та вимогу повернути сплачені ним кошти, в розмірі - 30000 гривень. 28.02.2018 року ним на адресу відповідача повторно була направлена заява на підставі права споживача про розірвання договору лізингу в зв'язку з тим, що компанія не може надати автомобіль, згідно поданої заявки та повернути вказані кошти, однак до даного часу кошти йому не були повернуті. Після оплати вказаних коштів жодних дій щодо виконання умов вищевказаного договору лізингу його сторонами так і не вчинялись. Вважає свої права споживача порушеними і просить їх захисти за судовим рішенням. В судове засіданні сторони не викликались. Відповідач до дати розгляду справи відзиву на позов не подав. Давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 21.02.2018 року між позивачем та ТОВ «Сігма Автолізинг» в особі представника Роман Ірини Володимирівни, яка діяла на підставі довіреності від 02.01.2018 року №12, в м. Вінниці був укладений договір фінансового лізингу № 03727. Відповідно до п. 1.1 даного договору відповідач (лізингодавець) взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу, згідно заявки автомобіль «Лада Калина 2», комплектації 219210 -010-50, об'ємом двигуна 1,6 бензин, ТИП КПП -МТ привід передній, вартістю - 261000 гривень у власність та передати предмет лізингу у користування позивачу (лізингоодержувачу), на строк та на умовах, передбачених даним договором. Того ж дня, позивач сплатив - 30000 гривень, що підтверджується квитанцією № 21674959-1 від 21.02.2018 року, виданою банком ПАТ «Креді Агріколь Банк». Як з?ясовано з позову та доданих до нього письмових доказів, оскільки відзиву на позов із запереченнями відповідача до суду не надійшло, під час здійснення плати авансового платежу в договір фінансового лізингу представником відповідача - Роман І.В. були самостійно, без погодження з позивачем, внесені відомості назви автомобіля і записано вже було автомобіль «Лада Калина 2», комплектації 219210 -010-50, об'ємом двигуна 1,6 бензин, ТИП КПП -МТ привід передній, про що позивача повідомлено не було, хоча, попередньо перед підписанням договору лізингу, була заповнена та підписана позивачем заявка саме на автомобіль «Лада Веста», універсал 2016 року випуску, вартістю - 129000 гривень. Того ж дня, ввечері, коли позивач вдома повторно переглядав договір лізингу № 03727, то помітив, що в даний договір були внесені неправдиві відомості про марку автомобіля, а саме, було записано марку іншого автомобіля, ніж він хотів придбати. Після чого, приблизно о 20 годині, позивач зателефонував за моб.тел.[NUMBER] представнику відповідача і запитав, на підставі чого в договір лізингу № 03727 від 21.02.2018 року були внесені відомості на зовсім інший автомобіль. На що представник відповідача відповіла, що згідно п.9.5 договору фінансового лізингу № 03727 від 21.02.2018 року лізингоодержувач має право до моменту придбання для нього лізингодавцем предмета лізингу звернутися з письмовою заявою про надання йому будь якої іншої марки та/або моделі та /або модифікації транспортного засобу, що відрізняється від марки та /або моделі та /або модифікації, яка зазначена у договорі та специфікації, при цьому повідомила, що вони так працюють. 22.02.2018 року на мобільний телефон позивача № [NUMBER] зателефонував представник центрального офісу ТОВ « Сігма Автолізинг» з мобільного телефону [NUMBER] та повідомила, що на автомобіль «Лада Веста», універсал 2016 року випуску відсутня страховка у зв'язку з чим лізингодавець не зможе доставити предмет лізингу, згідно заявки до травня місяця поточного року і запропонувала позивачу придбати інший автомобіль, та заплатити додаткову суму грошей. Від такої пропозиції позивач відмовився, і йому запропонували написати заяву на ім'я адміністрації ТОВ «Сігма Автолізинг» про розірвання підписаного договору автолізингу № 03727 від 21.02.2018 року і відправити дану заяву за адресою, вказаною в договорі автолізингу. Також представник повідомила, що при надходженні заяви на протязі місяця перераховані кошти, в сумі - 30000 гривень будуть повернуті на картковий рахунок позивача. 22.02.2018 року позивач надіслав на адресу відповідача заяву про розірвання договору № 03727 та вимогу повернути сплачені ним кошти, в розмірі - 30000 гривень. 28.02.2018 року позивачем на адресу відповідача повторно була направлена заява на підставі права споживача про розірвання договору лізингу в зв'язку з тим, що компанія не може надати автомобіль, згідно поданої заявки та повернути вказані кошти, однак до даного часу кошти позивачу не були повернуті. Суд вважає, що права позивача, як споживача, були порушені і вони підлягають судовому захисту. Так, відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або забов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно , що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікації та умов (непрямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату( лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовується загальні положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Однак, у договорі фінансового лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодсржувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату . Ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу. Стаття 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» надає право лізингоодержувачу: обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; відмовитися від прийняття предмету лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: автомобіль «Калина» незважаючи на те , що у заявці позивачем було зазначено автомобіль «Лада Веста», універсал 2016 року. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Так ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію зокрема повинна містити:1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 3) дані про основні властивості продукції, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов'язково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння. Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові обов'язкові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбає. В ст. 18 цього Закону наведено перелік несправедливих у договорах із споживачами, якщо всупереч принципу недобросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Частинами 1, 2 , 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Дані положення відображені і у положеннях Хартії захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року N 543, якою зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача. Згідно ч.ч 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Договір суперечить положенням п. 4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору. З урахуванням викладеного, аналізуючи договір фінансового лізингу від 21.02.2018 року №03727, укладений між ТОВ « Сігма Автолізинг» та [PERSON], можна дійти висновку, що ряд його умов є несправедливими, є порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також відсутність нотаріального посвідчення договору, у зв'язку з чим він є недійсним, а сплачені позивачем за ним кошти відповідно поверненню. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються ст.ст. 203, 215, 220, 799, 806, 809 ЦЦК України, ст.ст.11, 34 Закону України «Про фінансові послуги», ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» ст.ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: approved