Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання права власності на обєкт нерухомого майна житловий будинок з господарськими будівлями №47, розташований в с.Грабове по вул.Громазюка, Кодимського району Одеської області. В позові позивач вказав, що відповідно до рішення Кодимського районного суду Одеської області він став власником нежитлової будівлі приміщення млину, розташованого в с.Грабове по вул.Громазюка, 47 Кодимського району Одеської області. Вказане приміщення позивач вирішив переобладнати під житло, тому рішенням виконавчого комітету Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області №89 від 30 червня 2017 року отримав дозвіл на реконструкцію вказаного обєкту нерухомості в житлове приміщення. Цим же рішенням надано дозвіл на переведення вказаного нежитлового приміщення в житлове. На підставі вказаних рішень органу місцевого самоврядування ним було замовлено та виготовлено проект реконструкції вказаного обєкту нерухомості, відповідно до якого проведено реконструкцію нежитлового приміщення у житлове приміщення, яке відповідає державним будівельним, санітарним та протипожежним нормам і правилам. Водночас, протягом тривалого часу, він не може належним чином оформити на своє імя зазначений обєкт нерухомого майна, тому просив позов задовольнити. В судове засіданні позивач не прибув, надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. Свій позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, але надав до суду письмову заяву, в якій заявлений позов визнав та проти його задоволення не заперечував. Просив розглянути справу без нього. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. \~ У звязку з цим, з огляду на належне сповіщення позивача та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі сторін. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши позовну заяву позивача та долучені до неї письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону і не порушує законних прав і інтересів сторін та третіх осіб, суд відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, окрім іншого, є визнання права. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на майно (річ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Це право включає в себе володіння, користування та розпорядження майном (ст.317 ЦК України). Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Виходячи із змісту частин 1 та 2 ст.331, ч.1 ст.128 ЦК України та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі рішення Кодимського районного суду Одеської області від 22 лютого 2017 року став власником нежитлової будівлі приміщення млину, розташованого в с.Грабове по вул.Громазюка, 47 Кодимського району Одеської області. Рішенням виконавчого комітету Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області №89 від 30 червня 2017 року позивачеві надано дозвіл на реконструкція вказаного обєкту нерухомості в житлове приміщення. Цим же рішенням позивачеві надано дозвіл на переведення вказаного нежитлового приміщення в житлове. На підставі вказаних рішень органу місцевого самоврядування позивачем було замовлено та виготовлено проект реконструкції зазначеного обєкту нерухомості, відповідно до якого проведено реконструкцію нежитлового приміщення у житлове приміщення, яке відповідає державним будівельним, санітарним та протипожежним нормам і правилам, що підтверджується висновком комунального підприємства «Одесаоблпроект» №22 від 31 липня 2017 року. За змістом ст.331 ЦК України та ст.30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» визнанню права власності на новостворене нерухоме майно повинно передувати прийняття його в експлуатацію. З позову [PERSON] та долучених до нього письмових доказів вбачається, що у державній реєстрації спірного обєкту нерухомого майна як житлового приміщення та права власності на нього позивачеві відмовлено. Так, питання переведення нежитлового приміщення у житлове, на відміну від переведення житлового приміщення у нежитлове (ст.ст.7,8 Житлового кодексу України), в повній мірі не врегульоване. Водночас, згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а тому переведення позивачем нежитлового приміщення у житлове, не суперечить закону та визнається судом обраним відповідно до ст.16 ЦК України способом захисту порушеного права позивача. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що позивач самостійно за власні кошти переобладнав (реконструював) нежитлове приміщення у житлове, яке відповідає всім державним будівельним нормам та правилам, а також містобудівним вимогам та вимогам санітарної і протипожежної безпеки, придатний до безпечної експлуатації і може використовуватись за призначенням як житло; Грабівська сільська рада, як власник земельної ділянки під спірним обєктом не заперечує проти задоволення позову; питання щодо прийняття спірного приміщення в експлуатацію було предметом розгляду компетентного органу, іншого способу оформлення позивачем права власності на будівлю, окрім як в судовому порядку, немає, суд приходить до висновку, що можливість задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірний обєкт нерухомого майна, як на обєкт житлової нерухомості. На підставі викладеного,

Outcome: approved