Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 24.12.2013 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олофінським О.В., зареєстрований у реєстрі за № 3823, на договорі іпотеки № 3916-008/7Р від 03.09.2007 року та скасувати арешт з майна [PERSON] та заборону на його відчуження, накладений постановою заступника начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській областісерії ВП № 50996935від 11.05.2016року. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 24.12.2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Олофінський О.В. вчинив виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , що належить позивачу та за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, задовольнити вимоги Акціонерного товариства «Правекс Банк» у розмірі 775 058,29 гривень.Період, за який стягується заборгованість з 11.03.2010 року по 14.05.2013 року. Позивач вважає, що виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги. Позивач має ряд заперечень до нарахованої суми заборгованості за кредитом, повноважень представника банку та порядку направлення вимоги. Представник позивача - адвокат Шматько Т.М., подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причину не явки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про місце, день та час розгляду справи, відзив на позов відповідачем не подався. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Олофінський О.В. в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення у яких зазначив, що проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що виконавчий напис ним вчинено на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та з дотриманням пункту першого Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172, та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Просить справу розглянути за його відсутності. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби в судове засідання не з`явився. Заступник начальника відділу державної виконавчої служби, у поданій суду заяві просила розгляд справи проводити за відсутності їх представника. На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Перевіривши матеріли справи та наявні докази, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.09.2007 року між АКБ «Правекс Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Правекс Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 3916-008/07Р. Згідно п.1.1. кредитного договору Банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 70000 доларів США для споживчих цілей. Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається строком до 03 вересня 2025 року зі сплатою 12,49 % річних. Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісячно в строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п. 1.2 даного Договору. 03.09.2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 3916-008/07Р від 03.09.2007 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки № 3916-008/07Р, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є. за реєстровим № 3239, на виконання якого [PERSON] передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS] . 11.03.2010 року між позичальником та Банком було укладено Договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 3916-008/07Р від 03.09.2007 року. Відповідно до п. 1.1. вищевказаного Договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно, шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку № 1 до цього договору. 24.12.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олофінським Олегом Васильовичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3823, яким звернуто стягнення на належне [PERSON] нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] та запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього майна, задовольнити вимоги ПАТ КБ «Правекс Банк» - стягнути заборгованість за кредитним договором № 3916-008/07Р від 03.09.2007 року, яка утворилася за період з 11.03.2010 року по 14.05.2013 року, яка в загальному розмірі станом на 14.05.2013 року складає 775 058,29 грн. та складається з: - заборгованості за прострочений кредит - 548 241,84 грн.; - заборгованості за несплачені відсотки - 226 816,45 грн. 29.04.2016 року заступником начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Звездіним В.В. на підставі вищевказаного виконавчого напису та заяви відповідача винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50996935. 11.05.2016 року заступником начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Звездіним В.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить позивачу. 17.12.2018 року головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Аль-Халябі Л. Р. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав дії норми Закону України від 03.06.2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 11.03.2019 року між позичальником та Банком укладено договір про прощення частини боргу за кредитним договором, відповідно до якого [PERSON] взяв на себе зобов`язання у строк до 11.03.2019 року включно здійснити погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 000 дол. США. Відповідно до платіжного доручення № 616ZTRF19070005Q від 11.03.2019 року, [PERSON] було сплачено Банку грошові кошти в розмірі 11 000 дол. США, призначення платежу: списання безнадійної заборгованості за кредитним договором № 3916-008/07Р. 12.03.2019 року [PERSON] було отримано Довідку за підписом директора відділення «Харківська обласна дирекція» АТ «Правекс Банк» Маслова С.І., в якій повідомляється, що станом на 12.03.2019 року зобов`язання за кредитним договором № 3916-008/07Р від 03.09.2007 року позичальника перед Банком виконані в повному обсязі. 12.03.2019 року [PERSON] було отримано повідомлення для надання нотаріусу, в якому Банком надається дозвіл на зняття заборони відчуження та припинення іпотеки в зв`язку з припиненням дії договору іпотеки. Стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно достатті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ вищевказаного Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, якою керувався нотаріус. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Натомість, розрахунок заборгованості зроблений банком, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 750/1627/18, провадження № 61-43895св18. З оспорюваного виконавчого напису та матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Крім цього, відповідно до п. 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4 глави 16 розділу II Порядку). Згідно з пунктом п. 1.1. вищевказаного Договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 3916-008/07Р від 03.09.2007 року, дата погашення щомісячного платежу до 10-го числа включно. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що строк, за який проводиться стягнення, становить 3 роки 2 місяці, а саме: з 01 лютого 2010 року по 01 квітня 2013 року. Як вбачається з доданого до позовної розрахунку заборгованості від 14.05.2013 року, заборгованість у позичальника виникла станом на 01.02.2010 року. З огляду на п. 1.1. Договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 3916-008/07Р від 03.09.2007 року, гранична дата здійснення мінімального щомісячного платежу за Кредитом 10.02.2010 року. На підставі п. 1.1. Договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 3916-008/07Р від 03.09.2007 року з 11.02.2010 року відповідна сума нездійсненого мінімального щомісячного платежу почала вважатися простроченою заборгованістю, а отже саме з цієї дати у відповідача АТ «Правекс Банк» виникло право вимагати оплати усієї суми заборгованості за Кредитним договором, а виконавчий напис нотаріусом вчинено 24.12.2013 року, тобто через 3 роки 10 місяців 7 днів. Таким чином, частина грошових вимог, з метою погашення яких банк звернувся за вчиненням виконавчого напису про стягнення заборгованості, виходить за межі встановленого законодавством строку позовної давності. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що під час вчинення спірного виконавчого напису № 3823 від 24.12.2013 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олофінським О.В., на договорі іпотеки № 3916-008/07Р від 03.09.2007 року за період з 11.03.2010 року по 14.05.2013 року нотаріус не дотримався вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Крім того, з наданих нотаріусом документів, на підставі яких було вчинено нотаріальний напис 24.12.2013 року та його письмових пояснень вбачається, що банком на стадії підготовки до вчинення нотаріального напису не надавався укладений 11.03.2010 року між позичальником та Банком договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 3916-008/07Р від 03.09.2007 року та графік погашення кредиту, встановлений у додатку № 1 до цього договору, які є невід`ємною частиною кредитного договору та встановлюють розміри і порядок нарахування заборгованості. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 р. у справі №6-887цс17 і підтриманої Верховним Судом у постанові від 26.11.2018 р. у справі № 207/3365/16, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за для вчинення спірного виконавчого напису представником АТ «Правекс Банк» було надано нотаріусу заяву про вчинення виконавчого напису, підписану представником ПАТ КБ «Правекс Банк» Мудрою І.Р. за довіреністю № 766 від 24.05.2013 року та копію вказаної довіреності, з якої вбачається, що вона не містить підпису уповноваженої особи, а саме: Голови правління ПАТ КБ «Правекс Банк» Т.О. Кириченко. Відповідно до статті 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до частини 1, 2 статті 245 Цивільного кодексу України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 246 Цивільного кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. Довіреності, що видаються юридичними особами, не вимагають нотаріального посвідчення, оскільки вони посвідчуються безпосередньо організацією. Довіреності від імені юридичної особи повинні бути підписані її керівником і скріплена печаткою. Згідно з положеннями ч.ч. 2 та 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Під час розгляду справи встановлено, що заяву про вчинення виконавчого напису було підписано від імені представника ПАТ КБ «Правекс Банк» Мудрою І.Р. , яка на момент підписання такої заяви не мала на це повноважень. З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а відтак оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем, крім іншого, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин, суд вважає необхідним скасувати арешт належного позивачу нерухомого майна та заборону на його відчуження, накладений постановою заступника начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській областісерії ВП № 50996935від 11.05.2016року.

Outcome: approved