Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 82 900,85 гривень, моральну шкоду в розмірі 7 000,00 гривень та судові витрати в загальному розмірі 11 297,40 гривень, з яких: 1 597, 40 гривень витрат по сплаті судового збору, 7 800, 00 гривень витрат за надану професійну правничу допомогу та 1 900, 00 гривень витрат, пов`язаних із необхідністю залучення спеціаліста. В подальшому позивач [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 85 523,00 грн., моральну (немайнову) шкоду в розмірі 7 000,00 гривень, та судові витрати в загальному розмірі 17 508,12 гривень, з яких витрати по сплаті судового збору в сумі 1 597,40 гривень, витрати за надану професійну правничу допомогу в розмірі 7 800,00 гривень, витрати, пов`язані із необхідністю залучення спеціаліста в розмірі 1 900,00 гривень та витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 6 210,72 гривень. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 липня 2019 року відкрито провадження в справі та постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 грудня 2019 року в справі призначено судову автотоварознавчу експертизу та на час проведення експертизи провадження в справі зупинено. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2020 року відновлено провадження в справі після повернення справи з висновком судової автотоварознавчої експертизи. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20 квітня 2019 року о 18 годині 30 хвилин по вулиці Горького в смт. Тересва, Тячівського району, відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «BMW 525», номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з транспортними засобами марок «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] , «Renault 11», номерний знак [NUMBER] , та «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого автомобілям спричинено механічні пошкодження. Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 травня 2019 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Вказана постанова суду набрала законної сили 13 травня 2019 року. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] , законним володільцем та користувачем якого є позивач, спричинено механічні пошкодження та в результаті чого йому було завдано матеріальних збитків на суму 82 900,85 гривень, що підтверджується звітом №53/05/2019 від 15 травня 2019 року про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ушкодженням транспортного засобу, складеним оцінювачем Каримовим В.В .. Як на підставу позовних вимог посилається на ст. 22-23, ч. 1 ст. 1166, ст. 1167, ст. 1187, ст. 1192 ЦК України та правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача застрахована. Також вказує, що діями відповідача [PERSON] йому завдано моральну шкоду, яка полягає у спричиненні негативних наслідків в результаті ДТП як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків позивач відносить нервовий стрес, який він пережив внаслідок зіткнення транспортного засобу відповідача з його автомобілем. Він тривалий час переживав наслідки пригоди і для відновлення нормального душевного стану йому потрібен був час. До того ж, відмова відповідача на його пропозицію добровільно відшкодувати матеріальний збиток призвела до необхідності додаткових витрат та часу для захисту своїх інтересів. Зокрема, йому потрібен був час для поїздок в органи поліції, звернення до оцінювача для визначення вартості матеріального збитку, до адвоката за правовою допомогою, непередбачені витрати на паливо та ін. Весь цей час з моменту ДТП й по сьогодні він нервує з приводу поновлення свого порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. Відповідач [PERSON] в особі представника - адвоката Марича І.Ю. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач обґрунтовує розмір матеріальної шкоди звітом спеціаліста-оцінювача Каримова В.В. за №53/05/2019 від 15 травня 2019 року, який є неповним та неналежним документом щодо визначення матеріального збитку через наступне: розмір шкоди розраховано виходячи з того, що запчастини придбаваються за кордоном за валюту (Євро), до шкоди включено вартість запчастин, що не були пошкоджені під час ДТП, мають фізичний знос понад 70%; кількість годин виконання робіт завищена суттєво; включено до розміру шкоди фарбування всього автомобіля, а не замінених частин кузову; середня ринкова вартість не розмитнених авто подібного класу визначена у звіті із ціни 3 автомобілів і складає 3 228,34 Євро, що не можна вважати об`єктивним, оскільки на сайті продажу вживаних автомобілів середня вартість аналогічних автомобілів складає від 2 500 до 2 900 доларів США, в середньому 2 682, 66 доларів США (або 2 468,83 Євро), що складає 67 200 грн. Отже ринкова вартість пошкодженого автомобіля теж суттєво завищена. Також у висновку цього звіту зазначено, що у даному випадку відновлювати пошкоджений автомобіль за принципом внеску економічно недоцільно тому, що вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, які підлягають заміні на момент оцінки, перевищує ринкову вартість КТЗ без врахування аварійних пошкоджень. Іншими словами старий автомобіль, що має 70% зносу не варто ремонтувати через те, що вартість нових запчастин та виконаних робіт складає понад 171 тисячу гривень, а отже цей автомобіль слід вважати фізично знищеним і шкодою є ринкова вартість цього автомобіля до його пошкодження. Також вказує, що у випадку відшкодування ринкової вартості пошкодженого (знищеного) авто такий автомобіль слід передати відповідачу, оскільки взамін позивач отримує повну ринкову вартість авто, яка мала місце до ДТП. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бодня В.І. в судове засідання не з`явився, позаяк подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності та у відсутності позивача [PERSON] на підставі письмових доказів, що є в матеріалах справи, в заяві вказує, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Марич І.Ю. в судове засідання не з`явилися повторно, хоч представник відповідача - адвокат Марич І.Ю. належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК справу розглянув в їх відсутності на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що у позивача [PERSON] у володінні на праві користування на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого Литовською Республікою серії [NUMBER] , перебуває автомобіль «Mitsubishi D.3 Pajero», реєстраційний номер [NUMBER] , та на вказаний автомобіль видано страховий поліс під керівництвом Бюро страхування автомобілів Республіки Литва, який дійсний з 28 грудня 2018 року по 27 грудня 2019 року. Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) та до таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху - посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, то суд констатує, що позивач [PERSON] також має право вимагати відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу - автомобілю «Mitsubishi D.3 Pajero», реєстраційний номер [NUMBER] . 22 квітня 2019 року о 18 год. 30 хв. по вулиці Горького в смт. Тересва, Тячівського району, відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «BMW 525», номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з транспортними засобами марок «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] , який знаходився на узбіччі та внаслідок чого його відкинуло на автомобіль «Renault 11», номерний знак [NUMBER] , та «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого автомобілям спричинено механічні пошкодження. Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 травня 2019 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто в порушенні правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження вищевказаних транспортних засобів, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивачем до матеріалів позову надано суду звіт № 53/05/2019 від 15 травня 2019 року про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mitsubishi D.3 Pajero», реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до висновку якого вартість матеріального збитку внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце 22 квітня 2019 року дорівнює ринковій вартості автомобіля до пошкодження та становить 82 900,85 гривень. Також в ході судового розгляду за клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката Марича І.Ю. в справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 272 від 12 травня 2020 року, складеного судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Миговичем І.Ю., встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля MITSUBISHI PAJERO, номерний знак [NUMBER] , в результаті пошкодження тих його складових, які були пошкоджені при ДТП, складає: 85 523,00 гривень; ринкова вартість залишків автомобіля MITSUBISHI PAJERO, номерний знак [NUMBER] , в пошкодженому стані складає: 30 434,00 гривень; вартість не розмитненого автомобіля MITSUBISHI PAJERO, номерний знак [NUMBER] , ввезеного на територію України станом на 20 квітня 2019 складає 85 523,00 гривень та вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля MITSUBISHI PAJERO, номерний знак [NUMBER] , 1992 року випуску, в результаті його пошкодження при ДТП станом на 20 квітня 2019 року складає 195 808,91 гривень. Також цим висновком встановлено, що відновлювати даний КТЗ недоцільно і вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля MITSUBISHI PAJERO, номерний знак [NUMBER] , є такою, що дорівнює ринковій вартості та складає 85 523,00 гривень. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК Україниособа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою, другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що позивач у страховій компанії страхове відшкодування не отримав, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку не була застрахована, однак звернувся до суду в межах строку (один рік) страхового відшкодування, оскільки дорожньо-транспортна пригода трапилась 20 квітня 2019 року, а позовну заяву він подав 31 травня 2019 року, з позовом до винної особи [PERSON] , внаслідок неправомірних дій якого щодо порушення Правил дорожнього руху України трапилася дорожньо-транспортна пригода, та з його вини, що тягне за собою покладення на нього цивільно-правової відповідальності за завдану внаслідок зіткнення автомобілів шкоду, яка перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з його діями. Отже, з урахуванням принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), встановлення судом факту дорожньо-транспортної пригоди, винної особи у ній, передбачуваність для позивача його поведінки щодо відшкодування шкоди винною особою, суд вважає, що в даному разі з урахуванням обставин справи, відшкодування шкоди з винної особи відповідає засадам цивільного законодавства: справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦКУкраїни) та вимогам норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 85 523,00 гривень матеріального збитку, завданого володільцю пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] , позивачу [PERSON] .. Зазначене відповідає правовим висновкам, яких дійшов Верховний Суд України у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 560/908/16-ц, провадження № 61-27164св18. Відповідно до п. 14 абзац 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Оскільки висновком експерта встановлено, що відновлювати даний КТЗ недоцільно і вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля MITSUBISHI PAJERO, номерний знак [NUMBER] , є такою, що дорівнює ринковій вартості та складає 85 523,00 гривень, яку суд стягує з заподіювача шкоди на користь потерпілого, і залишки цього автомобіля мають певну цінність, позаяк експертом визначено їх ринкову вартість в розмірі 30 434,00 гривень, та представник відповідача адвокат Марич І.Ю. у відзиві на позовну заяву зазначив, що у випадку відшкодування ринкової вартості пошкодженого майна, такий автомобіль слід передати відповідачу, то суд вважає, що після відшкодування завданих позивачу збитків, відповідачу слід передати у володіння автомобіль MITSUBISHI PAJERO, номерний знак [NUMBER] . Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також, в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Як вбачається з встановлених судом обставин справи позивач [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вимушений був протягом тривалого часу змінити свій звичний спосіб життя та пересування, докладати додаткові зусилля для організації життя у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, а тому враховуючи суть заявлених позовних вимог, обсяг страждань позивача, яких він зазнав внаслідок пошкодження майна, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди. Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать, витрати, пов`язані з проведенням експертизи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 1 597,41 гривень слід стягнути з відповідача, та на відповідача також слід покласти витрати, пов`язані з залученням спеціаліста в розмірі 1 900,00 гривень, витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 6 210, 72 гривень та 7 800, 00 гривень витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката.

Outcome: partial