Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові посилається на те, що він з відповідачем зареєстрували шлюб 02.09.1988 року в міському відділі ЗАГС м.Умань Черкаської області, актовий запис № 533. Позивач вказує, що фактично шлюбні відносини між ним та дружиною припинені із 2011 року. Позивач також зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та несумісність характерів. Крім того, у позові вказано, що позивач не має наміру зберегти сім`ю, оскільки збереження шлюбу суперечить його інтересам, тому такі обставини роблять збереження шлюбу неможливим. На цій підставі позивач звернувся до суду та просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] Позивач [PERSON] , будучи належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, повідомленим про місце, дату та час проведення судового засідання у справі, -не з`явився. Однак, на адресу суду він подав заяву, в якій судове засідання просив проводити у його відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити. У заяві також вказано, що він не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час і місце проведення судового засідання належним чином, відповідно до вимог чинного ЦПК України, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов`язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України). Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, з`являтися в судове засідання за викликом суду, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до п.п. 1, 2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 210 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідача. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 02.09.1988 року між сторонами було зареєстровано шлюб в міському відділі ЗАГС Черкаської області, актовий запис № 533, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.09.1988 року. Сім`я розпалася остаточно у 2011 року, шлюб носить лише формальний характер, позивач на примирення не погоджується. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сім`я фактично розпалась і зберегти її при встановлених обставинах неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що має істотне значення, шлюб існує формально, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ст. ст. 104, 105, 109, 110, 112 СК України,

Outcome: approved