Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , про вселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира [ADDRESS] складається з двох суміжних кімнат, загальною площею 41,14 квадратних метра. [PERSON] є його рідною бабусею, колишньою власницею квартири, і саме за її згодою, і з її дозволу він з 2009 року по серпень 2012 року проживав і є зареєстрованим у вказаній квартирі. Починаючи з серпня 2012 року він був змушений покинути вказане житло, оскільки йому чинилися перешкоди в користуванні таким. Він звертався з цього приводу до правоохоронних органів, однак здійснити досудове регулювання спірного питання, щодо проживання у вказаній квартирі не виявилося можливим. Відповідач [PERSON] , починаючи з 22 березня 2013 року є новою власницею квартири і не надає йому можливості проживати у вказаній квартирі, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у користуванні зазначеною квартирою та вселити його до квартири [ADDRESS] . [PERSON] , заперечуючи проти задоволення позовних вимог [PERSON] , звернулася з позовом про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 22.03.2013 року між нею та [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] , починаючи з серпня 2012 року у спірній квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує і такою жилою площею не цікавиться. Вважає, що на підставі ст.71 Житлового кодексу Української РСР [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування квартирою, яка є її приватною власністю. Крім того зазначила, що в разі задоволення судом позовних вимог про вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS] , буде порушено її право власності, шляхом її обмеження у вільному користуванні та розпорядженні особистою власністю. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01.08.2013 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю, ухвалено вселити позивача до квартири [ADDRESS] , у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи, такою що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31.10.2013 року апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01.08.2013 року відхилено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01.08.2013 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 31.10.2013 року скасувано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24.04.2014 року справа прийнята до свого провадження суддею Голосіївського районного суду міста Києва Колдіною О.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.11.2014 позов [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.11.2014 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Голосіївського районного міста Києва від 15.07.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та до розгляду Голосіївським районним судом міста Києва справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу квартири №752/17750/14-ц . Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23.02.2018 року провадження у справі поновлено, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. 03.04.2019 року на підставі ухвали суду замінено третю особу - Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві на Голосіївську районну в місті Києві державну адміністрацію. 30.09.2019 року позивачем подана заява про зміну підстав позову. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києві від 22.12.2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено праву до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Представник позивача в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, з підстав, зазначених в заяві про зміну підстав позову, посилаючись на обмеження права позивача у реалізації свого права власності на квартиру, оскільки там проживає відповідач з сім`єю, який не є членом її сім`ї і його право на користування квартирою припинилось з припиненням права власності попереднього власника. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що позивач має ключі від квартири, однак не з`являються туди, не здійснює її утримання, не сплачує комунальні платежі, а відповідач правомірно вселився в квартиру як член сім`ї попереднього власника та користується нею. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертались. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.03.2013 року. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23.11.2017 року, залишеним в силі постановою Апеляційного суду міста Києва, у задоволенні позову про визнання вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири від 22.03.2013 року було відмовлено. На день розгляду справи у квартирі [ADDRESS] , зареєстрований відповідач - [PERSON] , [INFO] , що є онуком колишньої власниці квартири. Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення права власності. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За положеннями статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). За положеннями ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Враховуючи те, що позивач [PERSON] набула право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу та після зміни власника спірної квартири, відповідач [PERSON] не набув самостійного права на житло з підстав передбачених законом - найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо, він не є членом сім`ї власника житла,не веде з ним спільне господарство, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на проживання у спірній квартирі. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим він підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved