Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи тим, що 17.10.2015 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого останньому було надано кошти в сумі 40000 доларів США строком на 5 років під 1% річних. [INFO] позичальник [PERSON] помер. На час відкриття спадщини залишилися невиконаними зобов'язання померлого [PERSON] за договором позики в сумі 14345 доларів США. 14.09.2017 року подав до Другої чернігівської державної нотаріальної контори претензію кредитора, однак дана претензія спадкоємцем [PERSON] не була задоволена, тому просить суд задовольнити його вимоги шляхом накладення стягнення на квартиру [ADDRESS], яка за життя належала позичальнику [PERSON] в межах суми боргу в розмірі 70000 грн. Відповідачем 13.08.2018 року надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позов не визнає. Відповідач зазначає, що дійсно [INFO] помер [PERSON] і вона стала його спадкоємцем, однак вважає, що договір позики є недійсним, оскільки не відповідав волі [PERSON] Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.06.2018 року справу передано до Деснянського районного суду м.Чернігова. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 04.07.2018 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. 14.03.2019 року представник позивача звернувся до суду з заявою про поновлення процесуального строку на подання заяви про збільшення позовних вимог та з заявою про збільшення позовних вимог. Протокольною ухвалою суду від 24.04.2019 року строки поновлено, однак у відповідності до вимог ч.5 ст..49 ЦПК України заява про збільшення позовних вимог не прийнята до розгляду та повернута заявнику, оскільки не надано до суду доказів направлення копії такої заяви та доданих до неї документів відповідачу. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 24.04.2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив суд його задовольнити. Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 17 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав кошти в сумі 40000 доларів США строком на 5 років зі сплатою 1% річних ( оригінал договору приєднано до матеріалів справи а.с.85). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER]. Після його смерті залишилось невиконаним зобов'язання перед [PERSON] за договором позики на суму 14345 доларів США. 14 липня 2017 року з заявою про прийняття спадщини до Другої чернігівської державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] Інші спадкоємці відсутні. 14 вересня 2017 року [PERSON] подав до Другої чернігівської державної нотаріальної контори Вимогу (претензію) кредитора, на суму 14345 доларів США, яка була зареєстровано 18.09.2017 року за №2174/02-14. В подальшому [PERSON] неодноразово звертався до нотаріуса з клопотання про надання його особистих даних [PERSON] для погашення боргу. Однак дана претензія відповідачем не була задоволена в добровільному порядку, в зв'язку з чим [PERSON] вимушений звернутись до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Останнє місце проживання [PERSON] є [ADDRESS]. З огляду на те, що відповідач по справі не виконав обов'язку, передбаченого. 1 ст. 1281 ЦК України щодо повідомлення [PERSON] про смерть позичальника, [PERSON] відповідно до ст. 1281 ЦК України подав претензію кредитора до Другої чернігівської державної нотаріальної контори. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.06.2017 року за життя [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Отже, приписи ст. ст. 1216, 1220 ЦК України, пов'язує виникнення цивільних прав і обов'язків у спадкоємців з часом відкриття спадщини, і саме з цього часу виникають права у спадкоємців на прийняття у спадщину спадкового майна чи право відмови від спадщини, а також виникає обов'язок, передбачений ч. 1 ст. 1281 ЦК України, повідомити кредитора про смерть позичальника. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved