Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Мар'ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, треті особи: ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди в порядку набувальної давності, вказавши на те, що з травня 2004 року позивач зареєстрований та постійно проживає у житловому будинку [ADDRESS]. Позивач зазначає, що зазначений житловий будинок побудував його батько у 1960 році, але будь-яка документація на забудову чи виділення земельної ділянки не збереглися, документ, який би підтверджував право власності когось з членів родини не отримувався, право власності належним чином не зареєстровано. В зазначеному будинку проживали: мати позивача - [PERSON], яка померла [INFO] р., рідний брат позивача - [PERSON], який помер [INFO] р., батько позивача - [PERSON], який помер [INFO] р. При житті батько мав фізичні вади, які не дозволяли йому утримувати будинок в належному стані, поратися по господарству. Батько потребував постійного стороннього догляду. Тому позивач вступив в управління та володіння будинком, доглядав батька та поховав його, як і інших членів родини. Позивач вважає себе власником даного будинку, оскільки добросовісно набув права власності на нього. Позивач зареєстрований в зазначеному будинку з 2004 року і перебуває у нього у безперервному користуванні та володінні. Позивач зі своєю родиною здійснював за власні кошти капітальний ремонт в будинку, сплачує всі необхідні платежі за комунальні послуги. Також він з родиною користується земельною ділянкою, обробляє її на протязі усього часу. За період проживання в будинку позивачем проведені невід'ємні поліпшення та істотні зміни. На теперішній час позивачу необхідно приватизувати земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, для чого необхідно підтвердити право власності на сам будинок.. Посилаючись на вказані обставини вважає, що набув право власності на зазначений житловий будинок в порядку набувальної давності. У в'язку з тим, що він добросовісно заволодів даним домоволодінням, просив суд визнати за ним право власності на вищезазначений будинок. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надав суду заяву в якій позов підтримав повністю, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача - територіальна громада в особі Мар'ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області у судове засідання не з'явився, однак надав заяву в якій просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти позовних вимог. Представник третьої особи - ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи - реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст..197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] - батько позивача помер [INFO] р. Судом встановлено, що відповідно до довідок наданих виконавчим комітетом Мар'ївською сільською радою Запорізького району Запорізької області від 06.10.2014 р. [PERSON] з 1978 р. і до дня смерті [INFO] р. був зареєстрований і згідно з записами з по господарської книги був власником зазначеного будинку, разом з ним на час смерті проживав та був зареєстрований за зазначеною адресою позивач - [PERSON] з 19.05.2004 р. та відповідно до записів в по господарській книзі є головою домоволодіння за зазначеною адресою. Однак право власності на зазначений будинок на теперішній час ні за ким не зреєстровано. Відповідно до копії технічного паспорту складеного 28.07.2010 р. [PERSON] є користувачем житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до клопотання Мар'іївської сільської ради Запорізького району Запорізької області [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає з зазначеному житловому будинку більше 10 років. З 2004 року зазначений будинок знаходиться в його відкритому безперервному користуванні та володінні. Він зі своєю родиною за власні кошти здійснював капітальний ремонт в будинку, прибудови та переобладнання, сплачує комунальні послуги. За період проживання в будинку проведені невід'ємні поліпшення та істотні зміни. Житлове приміщення відкрито та безперервно використовувалось [PERSON] за призначенням з додержанням правил користування, не порушуючи інтересів інших осіб. [PERSON] добросовісно виконував обов'язки та користувався правами власника житлового будинку. Територіальною громадою в особі Мар'ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області здійснювався контроль за утриманням будинку, його право на житловий будинок не заперечувалось. За даними сільської ради житловий будинок на балансі сільської ради чи у власності інших осіб не перебуває. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Зі змісту ст. 344 Цивільного кодексу України випливає, що у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Підстави набуття права власності визначені Главою 24 Цивільного кодексу України. Відповідно до норм ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 Цивільного кодексу України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. З аналізу наданих суду доказів, в тому числі довідки Мар'ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, суд приходить до висновку про доведеність добросовісного володіння майном, відкритого та безперервного володіння нерухомістю протягом більше ніж десяти років, як своїм власним майном, без певного юридичного титулу, в зв'язку з чим, враховуючи відсутність у позивача можливості оформити права власності в позасудовому порядку, позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до роз'яснень постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» п. 9 відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до п. 11 зазначеної постанови враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Відповідно до п. 13 зазначеної постанови можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до п. 14 зазначеної постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відкритість та безперервність володіння підтверджується тим, що позивач володів і володіє житловим будинком, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку інші особи не вчиняли дій, які б свідчили про визнання ним обов'язку повернути або звільнити житловий будинок. Судом встановлено, що будь-хто, окрім позивача тривалий час не виявляв наміру володіти житловим будинком, а безхозність будинку могли привести до його руйнування та втрати в цілому. Судом встановлено, що починаючи з 2004 року, позивач тривало, добросовісно, відкрито та безперервно володіє майном як своїм власним житловим будинком з господарськими будівлями. Таким чином, позивачем доведено добросовісне, відкрите, безперервне та очевидне для всіх володіння нерухомістю більше ніж десяти років, як своїм власним майном, без певного юридичного титулу, та відсутність у нього можливості оформити право власності в позасудовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved