Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів, згідно якого просить змінити розмір аліментів, визначений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва з 5000 грн. на 2 500 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що вказаним рішенням суду з нього стягнуті аліменти на утримання чотирьох дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Станом на день звернення до суду, [PERSON] та [PERSON] досягли повноліття. При цьому, з нього продовжують стягуватись аліменти на утримання чотирьох дітей, оскільки в рішенні суду відсутня вказівка на те, що після досягнення старшою дитиною повноліття, аліменти мають стягуватись з вирахуванням рівної частки, яка припадала на неї. Оскільки інший шлях вирішення вказаного питання не передбачений чинним законодавством, позивач вимушений звертатись до суду з вказаним позовом. 14.11.2018 р. ухвалою судді справу прийнято до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 13.12.2018 р. до суду зі сторони відповідача надійшов відзив, у відповідності до якого, вимоги позову не визнає, посилаючись на те, що після розлучення з відповідачем самостійно утримує чотирьох дітей, при цьому всі діти, в тому числі повнолітні, проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. [PERSON] та [PERSON] самостійних доходів не мають та потребують утримання з боку батьків. Поміж іншого, син [PERSON] є інвалідом дитинства, молодша донька [PERSON] займається бейсболом, відвідує заняття з акробатики та плавання. [PERSON] бере участь у змаганнях, які відбуваються з кордоном, що також потребує додаткових витрат. Канікули діти проводять в дитячих таборах, або на інших оздоровчих курортах. Враховуючи вказане, сума аліментів в розмірі 5 000 грн. щомісячно є необхідною для забезпечення гармонійного розвитку дітей. При цьому, зменшення розміру аліментів з підстав вказаних позивачем не передбачено нормами СК України. Поміж іншого, у відповідача існує значна заборгованість по аліментах в розмірі 354 453, 3 грн. З останнього було стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 50 000 грн. Зокрема, матеріальний стан позивача дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі 5 000 грн., оскільки останній має туристичний бізнес, майно. 28.01.2019 р. до суду зі сторони позивача надійшла відповідь на відзив, у відповідності до якої вказує на те, що підставою для зменшення розміру аліментів також є те, що він перебуває в шлюбі та має на утриманні ще одну дитину. Зазначає, що відповідачем було відчужене майно, набуте ними за час перебування у шлюбі, без його згоди, проте кошти отримані від такого відчуження не враховані для зменшення заборгованості по аліментах. При цьому, заборгованість по аліментах утворилась внаслідок приховування відповідачем від виконавчої служби відомостей щодо його місця проживання, у зв'язку з чим позивач не знав про наявність виконавчого провадження про стягнення аліментів. Крім вказаного, посилається на те, що посилання відповідача на те, що діти відвідують заняття та їздять на відпочинок, є додатковими витратами на дітей та не відносяться до аліментних зобов'язань. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 5 000 грн. на всіх щомісячно, починаючи з 23.09.2010 р. і до досягнення дітьми повноліття. Вбачається, що станом на 01.12.2018 р. в позивача існує заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 354 453, 3 грн., що підтверджується листом Тячівського РВ ДВС ГТУЮ Закарпатської області та довідкою від 05.12.2018 р. Доказів оскарження позивачем вказаної заборгованості суду не надано, а отже посилання останнього на те, що заборгованість виникла внаслідок умисних дій відповідача є необґрунтованими та не доведеними. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.11.2015 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 23 вересня 2010 року по 31 березня 2015 року в розмірі 50 000 ( п'ятдесят тисяч ) грн. Посилання відповідача, як на підставу для відмови в задоволенні позову, на те, що діти займаються спортом, відвідують басейн, заняття з акробатики та плавання, беруть участь у змаганнях, проводять канікули в дитячих таборах, або на інших оздоровчих курортах, та те що повнолітні діти не мають самостійного доходу, суд оцінює критично, оскільки вказані обставини не входять до предмета доказування в зазначеній справі, а підлягають дослідженню в порядку ст.ст. 185, 198, 199 СК України, та є предметом іншого спору. Зокрема, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що [PERSON] є «інвалідом дитинства», оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, а наявний в матеріалах справи висновок №2/ІІ-20102 р. був дійсний лише до 12.06.2014 р. Зокрема, не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що відповідачем відчужене майно, набуте ними за час перебування у шлюбі, без його згоди, проте кошти отримані від такого відчуження не враховані для зменшення заборгованості по аліментах, оскільки вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами та не стосуються питання зміни розміру встановлених рішенням суду аліментів на утримання дітей. При цьому, посилання сторони відповідача на матеріальний стан позивача, а саме наявність в останнього майна, туристичного бізнесу, переоформлення останнім свого майна на іншу особу, визнання за останнім права власності на певне майно, не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, докази вказаного стороною відповідача не надані. Зокрема, стороною позивача не надано до суду доказів перебування на його утриманні ще однієї дитини, до матеріалів справи жодного доказу вказаного останнім не долучено, а отже вказана обставина не підтверджена та не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вбачається, що [PERSON], [INFO]. в [INFO]. досяг повноліття, а [PERSON], [INFO] досяг повноліття в [INFO]., проте з відповідача продовжує стягуватись розмір аліментів, визначених судом на чотирьох дітей. Вбачається, що після винесення рішення про стягнення аліментів, змінились обставини, які існували на момент його ухвалення, а саме двоє з дітей досягли повноліття. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову, та вважає за необхідне, враховуючи зазначені вище обставини зменшити розмір аліментів, визначений рішенням суду від 23.09.2010 р. Поміж іншого, суд приходить до необґрунтованості вимог позову щодо зменшення розміру аліментів з 5 000 грн. до 2 500 грн., з огляду на наступне. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Вбачається, що ухвалюючи рішення від 23.09.2010 р., суд стягнув з відповідача аліменти на утримання чотирьох дітей в розмірі 5 000 грн. щомісячно, тобто по 1 250 грн. на кожну дитину. Згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2019 р.», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність обставин для стягнення на утримання дітей мінімального гарантованого розміру аліментів. Обставин, які б свідчили про можливість сплати відповідачем аліментів в мінімальному рекомендованому розмірі в сумі по 2 027 грн. на утримання [PERSON] та [PERSON] судом також не встановлено. При цьому, враховуючи вік дітей та їх потреби, а також поведінку відповідача, яка свідчить про ухилення від виконання свого обов'язку по утриманню дітей, суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 1 500 грн. на кожного. При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернулась до суду 31.10.2018 р., що підтверджується конвертом, в якому надійшов позов до суду, отже з вказаного моменту необхідно відраховувати початок зміни розміру аліментів на утримання дітей. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом зміни розміру аліментів, встановленого рішенням Дніпровського районного суду м. Києва з 5 000 грн. до 3 000 грн.

Outcome: partial