Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 24 червня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Каланчацького районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 11. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що перебуває у шлюбі з відповідачкою з 24 червня 2003 року. В період шлюбу у них [INFO] року народився син [PERSON], та [INFO] року донька [PERSON]. Спільне життя не склалося в зв»язку з відсутністю взаєморозуміння між ними та спільних поглядів на сімейне життя. В даний час вони проживають окремо. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак надав суду заяву про підтримання позову в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 червня 2003 року. В період шлюбу у них [INFO] року народився син [PERSON], та [INFO] року донька [PERSON]. Шлюбні відносини сторони припинили з причин різних поглядів на сімейне життя, разом не проживають та не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому позов підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами припиненню, шляхом його розірвання.

Outcome: approved