Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області із зазначеним позовом до [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що він є опікуном неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , отже, він як опікун має право на представництво інтересів дитини як її законний представник. [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідачка [PERSON] не позбавлена батьківських прав відносно її дочки [PERSON] . На теперішній час відповідачка перебуває за вироком суду в ДУ «Кам`янська виправна колонія №34». Аліменти з відповідачки не стягувалися. Малолітня [PERSON] проживає у позивача та повністю перебуває на його утриманні. Відповідачка не звільнена від обов`язку щодо утримання дитини. У місцях позбавлення волі відповідачка має можливість там працювати та отримувати дохід, однак, вона не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. З огляду на викладене позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути зі [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідачки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання в суд позовної заяви і до повноліття дитини. Про місце, дату і час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином завчасно, що підтверджується поштовими рекомендованими відправленнями. Позивач [PERSON] надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі без застосування засобів технічної фіксації судового процесу; позовні вимоги підтримав, просить задовольнити їх у повному обсязі. Не заперечує проти постановлення заочного рішення 09 лютого 2021 року на підставі ст.280 ч.1 ЦПК України. Відповідач [PERSON] , будучи завчасно належним чином повідомленою про місце, дату і час судового засідання, про що свідчить поштове рекомендоване відправлення, спрямоване для неї до ДУ «Кам`янська виправна колонія №34», в судове засідання не явилася, про причини неявки суду не повідомила, з заявами про розгляд справи в її відсутність, про проведення судового засідання в режимі відіоконференз`язку, про відкладення розгляду справи з певних підстав до суду не зверталася, відзив на позов не подала. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд розглядає справу з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України і на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, ненадання відповідачкою заперечень проти позовних вимог і відзиву на позов, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 січня 2018 року, встановлено, що батьками [PERSON] , яка народилась [INFO] , є [PERSON] і [PERSON] . З копії розпорядження голови Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області №341 від 10 грудня 2020 року «Про встановлення опіки над [PERSON] , [INFO] , дитиною, позбавленою батьківського піклування» судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , призначено опікуном над цією дитиною. З копії довідки про реєстрацію місця проживання №02, виданої Федорівською сільською радою Пологівського району Запорізької області 04 січня 2021 року, встановлено, що [PERSON] , [INFO] та його підопічна [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як вбачається із ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] є працездатною за віком, відомостей про те, що вона має незадовільний стан здоров`я чи інших утриманців, до суду надано не було, про невизнання позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини не заявила, тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] має змогу сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини - своєї доньки [PERSON] , [INFO] , у визначеному позивачем розмірі. Судом також враховано положення абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, в якому наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з цим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 12 січня 2021 року до повноліття дитини, тобто до [INFO] включно. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь держави суд стягує 908,00 грн. судового збору, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості, що відповідачка має пільги зі сплати судового збору, передбачені ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved