Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом [PERSON] про визначення частки померлого в праві спільної сумісної власності, а саме просить визначити, що частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності у квартирі [ADDRESS] становила 1/3 частку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті [INFO] його батька [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири [ADDRESS] Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що у правовстановлюючих документах на майно не зазначено розмір частки, що належала померлому [PERSON], нотаріус не може встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна, а отже видати свідоцтво про право на спадщину та провести державну реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно. Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER], видане 08.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори від 11.08.2015 року №3012/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що у правовстановлюючих документах на майно не зазначено розмір частки, що належала померлому [PERSON], а тому нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину та провести державну реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно. Із свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.07.2002 року міським бюро технічної інвентаризації, вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи наведене, суд вважає, що частки співвласників квартири є рівними та становлять по 1/3 кожному. Суд розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст.1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно п.3.4 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013року, розглядаючи спори, пов'язані зі спадкуванням частки майна, що є у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно ст.368 Цивільного кодексу України спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім»ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином : «Визначити , що частка померлого в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2». Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом визначення частки померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності у квартирі [ADDRESS], яка становила 1/3 частку..

Outcome: approved