Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що він (позивач) на підставі договору дарування від 14.02.2006 року є власником будинку [ADDRESS] . Також позивач зазначив, що за вказаною адресою окрім нього зареєстровані його (позивача) син [PERSON] , який у лютому 2014 року поїхав на заробітки у Київську область та залишився там жити. Також, з його (позивача) дозволу за вказаною адресою зареєстровані відповідачі [PERSON] , з якою він ( [PERSON] ) перебував у цивільному шлюбі та її донька [PERSON] , однак у зв`язку з погіршенням між ними відносин, останні ( [PERSON] ,\~ [PERSON] ) на початку літа 2016 року забрали з будинку всі свої речі та переїхали жити до своїх родичів у Вінницьку область. Крім того, з його (позивача) дозволу в будинку було зареєстровано місце проживання переселенців з Донбасу [PERSON] та\~ [PERSON] , які, за домовленістю, після працевлаштування, повинні були самостійно знятися з реєстрації за вказаною адресою, однак цього не зробили, при цьому йому (позивачу) стало відомо, що вони ( [PERSON] ,\~ [PERSON] ) виїхали на проживання у Харківську область та на його (позивача) неодноразові прохання приїхати до м. Кропивницький та самостійно знятися з реєстрації в будинку відповідають відмовою. В зв`язку з чим, зазначені обставини (факт реєстрації відповідачів за зазначеною вище адресою) впливає на оформлення ним (позивачем) субсидії за житлово-комунальні послуги. З огляду\~на зазначене\~та з\~посиланням на\~ст.ст.317,\~319,\~321,\~391,\~405 ЦК України, позивач просить визнати [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 10.01.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом в судове засідання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання надав заяву, зареєстровану судом 24.07.2019 року за вх. № 18127 в якій просив розглянути дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлялені, причини неявки суду не відомі, відзив на позов відповідачі не подавали, як не подавали і будь-яких заяв, клопотань. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.\~12\~та ст.\~13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору дарування від 14 лютого 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Левицькою В.В., зареєстровано в реєстрі за № 154, [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 1/5 частка житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в [ADDRESS] на [ADDRESS] під номером [ADDRESS] . Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 10369911 від 12.04.2006 року зазначене право спільної часткової власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (1/5 частки), на підставі договору дарування /154/ 14.02.2006/ Приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Левицька В.В., номер запису: 513, в книзі: 2. Відповідно до довідки квартального комітету № 5 Подільського району м. Кропивницького від 28 листопада 2018 року № 620, яка видана на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: син [PERSON] [PERSON] , [INFO] , не проживає з лютого, 2014 року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не проживають з липня 2016 року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не проживають з лютого 2017 року. Окрім того, відповідно до акту про не проживання особи від 28 листопада 2018 року, складеного за участю: [PERSON] , проживає [ADDRESS] , [PERSON] , проживає [ADDRESS] , [PERSON] , проживає [ADDRESS] , останні підтвердили факт того, що в будинку [ADDRESS] проживає [PERSON] , інші особи, а саме: син [PERSON] [PERSON] , не проживає з липня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] , не проживають з липня 2016 року, [PERSON] , [PERSON] , не проживають з лютого 2017 року. Оглядом будинку встановлено, що в ньому відсутні будь-які їх речі. Згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 13 грудня 2018 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровано з 07.12.2005 року та з 03.07.2012 року відповідно за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 17 грудня 2018 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровано з 13.01.2017 року та з 03.01.2017 року відповідно за адресою: [ADDRESS] . Конституція України\~встановила основні засади права власності.\~Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу,\~ст. 47 Конституції України\~проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.150\~ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб`єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю. Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут). Крім того, ч. 1 ст.\~405\~ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Більш того, у разі втрати особою статусу члена сім`ї, сервітут не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сім`ї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України. При цьому, суд також відзначає, що наявність у члена сім`ї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сім`ї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЖК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Крім того, під час судового розгляду, судом також встановлено, що відповідачі\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] , які набули права користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] , за згодою його (власника будинку), разом з тим, не проживають без поважних причин в зазначеному вище будинку понад один рік, та не використовують житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідачі окрім зареєстрованого відповідно до Закону місця проживання претендували на фактичне користування зазначеним будинком, або ж намагалися вселитися в будинок, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] , такими, що втратили право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] частин якого належить позивачу на підставі договору дарування від 14.02.2006 року, при цьому, судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України за клопотанням позивача судові витрати по справі, які складаються із судового збору у розмірі 768,40 грн. залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved