Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно, який мотивував тим, що 09.12.2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу на нерухоме майна, а саме на: корівник, розташований в с.Кізлівка вул.Центральна,74 «І» Чорнухинського району Полтавської області; пункт штучного осіменіння, розташований в с.Кізлівка вул.Центральна,74 «Д» Чорнухинського району Полтавської області; телятник, розташований в с.Кізлівка вул.Центральна,74 «Г» Чорнухинського району Полтавської області; будинок тваринника, розташований в с.Кізлівка вул.Центральна,74 «В» Чорнухинського району Полтавської області; ветсанпропускник (столгурт (їдальня-гуртожиток)), розташований в с.Кізлівка вул.Центральна,83 Чорнухинського району Полтавської області; контора, розташована в с.Кізлівка вул.Центральна,74 Чорнухинського району Полтавської області; свинарник, розташований в с.Кізлівка вул.Центральна,74 «Т» Чорнухинського району Полтавської області. На момент укладення договору ним було сплачено договірну вартість 202 500 гривень за вищезазначене нерухоме майно на рахунок відповідача. Дане нерухоме майно належало відповідачу на праві приватної власності згідно рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 06.09.2007 року. За умовами договору продавець зобовязувався протягом трьох місяців з дати укладення договору здійснити його нотаріальне посвідчення. В подальшому він неодноразово звертався з вимогою про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу до відповідача [PERSON], однак останній постійно ухилявся від нотаріального посвідчення договору мотивуючи це своєю зайнятістю та проблемами перетинання лінії розмежування з ОРДЛО. Позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі продажу від 09.12.2014 року на вищезазначене нерухоме майно укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно. Також просить понесені ним судові витрати покласти на нього. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою в якій просив справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач та представник відповідача, який діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявились. Представник відповідача надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його та відповідача участі, позов визнають повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.12.2014 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме на: корівник, розташований в с.Кізлівка вул.Центральна,74 «І» Чорнухинського району Полтавської області; пункт штучного осіменіння, розташований в с.Кізлівка вул.Центральна,74 «Д» Чорнухинського району Полтавської області; телятник, розташований в с.Кізлівка вул.Центральна,74 «Г» Чорнухинського району Полтавської області; будинок тваринника, розташований в с.Кізлівка вул.Центральна,74 «В» Чорнухинського району Полтавської області; ветсанпропускник (столгурт (їдальня-гуртожиток)), розташований в с.Кізлівка вул.Центральна,83 Чорнухинського району Полтавської області; контора, розташована в с.Кізлівка вул.Центральна,74 Чорнухинського району Полтавської області; свинарник, розташований в с.Кізлівка вул.Центральна,74 «Т» Чорнухинського району Полтавської області, що підтверджується копією вказаного договору(а.с.22-23). Позивачем [PERSON] було сплачено договірну вартість 202500 гривень за вищезазначене нерухоме майно на рахунок відповідача [PERSON] Спірне нерухоме майно належало [PERSON] на праві власності згідно рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 06.09.2007 року. (а.с.8-20). Частиною 1 ст.81\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч.1 ст.82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до пункту 9 письмового договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.12.2014 року продавець зобовязувався протягом трьох місяців з дати укладення даного договору, здійснити його нотаріальне посвідчення (а.с.23). Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Так, ч.2 ст.220\~ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно із ст. 638 УК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом. Згідно ч.1 ст.218\~Цивільного кодексу\~України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідків його недійсності, крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст.328\~Цивільного кодексу\~України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved