Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Свої вимоги він обґрунтовував тим, що вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09.12.2015 року відповідача [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченому ст. 125 ч.2 Кримінального кодексу України, а саме у завданні йому легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоровя. Вирок суду набув законної сили. Цим злочином відповідач спричинив йому матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на лікування у медичних закладах м. Костянтинівки в сумі 5061,63 грн., у тому числі: у глазному відділенні КУ «ЛПУ Міська лікарня №5» з 10.05.2015 року по 18.05.2015 року та з 08.07.2015 року по 17.07.2015 року в сумах 377,10 грн. та 528,58 грн. відповідно, у терапевтичному відділенні КУ «ЛПУ Міська лікарня №2» з 15.05.2015 року по 29.05.2015 року 530,05 грн., у неврологічному відділенні КУ «Центральна районна лікарня» з 18.07.2015 року по 27.07.2015 року 2878,20 грн., проходження додаткової діагностики 747,70 грн. Крім того, під час скоєння злочину у нього витягли телефон «NOKIA 6303» вартістю 900 грн., та ключі від квартири, внаслідок чого він вимушено міняв два замки витративши 400 грн. У звязку із отриманими ушкодженнями та тривалим лікуванням він втратив роботу у магазині «Ельдорадо» порушились його нормальні життєві звязки, здоровя не відновилося і він потребує додаткового оперативного втручання після травми носу. Його це дуже гнітить, надає душевних страждань. Тому просив стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в загальній сумі 6361,63 грн., та також моральну шкоду 20000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували у повному обсязі, вважали, що медичну допомогу позивачу надавали безкоштовно, а надані останнім квитанції на підтвердження понесених витрат не відповідають наявним у позивача діагнозам. Зясувавши вищенаведену позицію сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09.12.2015 року у кримінальній справі № 233/3773/15-к (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12015050380000740 від 12 травня 2015 року) відповідач [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченому ст. 125 ч.2 Кримінального кодексу України. Вирок суду набув законної сили 12 січня 2016 року (а.с.5). Як встановлено вказаним вироком суду, 8 травня 2015 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, потерпілий [PERSON] зі своїми знайомими [PERSON] та [PERSON] проходили по вул. Октябрьській в м. Костянтинівка Донецької області, і напроти будинку №289 по цій вулиці зустрілись із обвинуваченим [PERSON] В ході розмови між [PERSON] та [PERSON] виникла сварка, в ході якої у [PERSON] виник злочинний намір, спрямований на завдання [PERSON] тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний намір, [PERSON], діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, завдав не менше двох ударів рукою в область голови [PERSON], чим спричинив синці повік обох очей, крововилив у білкову оболонку правого ока; закриту черепно-мозкову травму: струс головного мозку, закритий перелом кісток носа зі зміщенням з викривленням носової перегородки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоровя. Обвинувачений [PERSON] під час судового розгляду свою вину визнав повністю. За результатами розгляду кримінальної справи [PERSON] засуджено до 200 годин громадських робіт, а також задоволено цивільний позов прокурора та стягнуто в дохід держави витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] в сумі 1637,04 грн. Цивільний позов під час розгляду кримінальної справи потерпілим не заявлявся. Частиною четвертою\~ст. 61 ЦПК України\~встановлено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Стаття 1177 ЦК України\~передбачає, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно частини 1\~статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною сьомою\~ст. 128 КПК України\~передбачено, що особа, яка не предявила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. При визначенні розміру матеріальної шкоди, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, суд виходить із наступного. За правилом\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Статтею 58 ЦПК України\~встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено та визнається сторонами, що позивач [PERSON] дійсно потребував медичного лікування та перебував як на стаціонарному так і на амбулаторному лікуванні у глазному відділенні КУ «ЛПУ Міська лікарня №5» з 10.05.2015 року по 18.05.2015 року та з 08.07.2015 року по 17.07.2015 року, у терапевтичному відділенні КУ «ЛПУ Міська лікарня №2» з 15.05.2015 року по 29.05.2015 року, у неврологічному відділенні КУ «Центральна районна лікарня» з 18.07.2015 року по 27.07.2015 року.Вказані обставини підтверджені також виписками із медичної картки, копією медичної картки, листами призначень, лікарняними листами, тощо (а.с.11-20). В обґрунтування розміру спричиненої матеріальної шкоди позивачем [PERSON] надані суду розрахунки витрат (а.с.6-10) та оригінали касових чеків і квитанцій на придбання ліків у кількості 38 штук (а.с.21-26). Оскільки у більшості касових чеків відсутні конкретні найменування ліків, а зазначені лише фармакологічні групи, судом додатково витребувані у аптекарських закладах розшифровки вказаних касових чеків. Після отримання даних від аптек як у сторін, так і у суду виникли сумніви щодо доцільності придбання певних засобів та препаратів, як-то шампунів, спиртових настойок, а також кількості та асортименту ліків (а.с.80-85, 93-112). У той же час, не зважаючи на неодноразові розяснення суду щодо необхідності проведення у справі судово-медичної експертизи з метою визначення відповідності придбаних ліків встановленим позивачу діагнозам та проведеному лікуванню, та відповідні пропозиції суду сторонам, як позивач із своїм представником, так і відповідач та його представник, своїм правом на подання відповідного клопотання суду скористатися не побажали. Тому суд, для визначення розміру завданої позивачу матеріальної шкоди, враховує у якості належних та допустимих доказів показання свідка - лікаря терапевтичного відділення КУ «ЛПУ Міська лікарня №2» [PERSON], а також довідки денного стаціонару неврологічного відділення КУ «Центральна районна лікарня» та КУ «ЛПУ Міська лікарня №5», які були надані зазначеними медичними установами на підставі наданих судом для ознайомлення копій вищевказаних касових чеків та медичної документації, наявних у матеріалах справи (а.с.126-127,137,140). Свідок [PERSON], яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу неправдивих показань, пояснила суду, що працює завідуючою терапевтичним відділенням КУ «ЛПУ Міська лікарня №2» м. Костянтинівки, де позивач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 15.05.2015 року по 29.05.2015 року, і який був її пацієнтом безпосередньо. Нею були вивчені наявні у матеріалах справи накладні та касові чеки, надані позивачем, і вона може підтвердити відповідність призначенням та необхідність застосування ліків, придбаних по трьох рахунках у КП «Аптека №230 на загальну суму 650,00 грн. (а.с.80-85). Крім того свідок надала суду детальні письмові пояснення у яких необхідність придбання решти ліків позивачем ставиться під сумнів, а деякі з них категорично йому протипоказані (а.с.126-127). Згідно довідки від 11.08.2017 року лікаря денного стаціонару неврологічного відділення КУ «Центральна районна лікарня» [PERSON], що здійснював лікування, наявні в матеріалах справи касові чеки на придбання ліків за датами не відповідають періоду перебування позивача [PERSON] на лікуванні з 18.07.2015 року по 27.07.2015 року (а.с.137). Довідкою головного лікаря КУ «ЛПУ Міська лікарня №5» від 30.08.2017 року [PERSON] підтверджено лише необхідність придбання позивачем [PERSON] рентгенівської плівки у кількості 3-х штук (а.с.140). Вартість вказаних плівок згідно касових чеків становить 61,70 грн. (а.с.25, Таким чином, загальна вартість медичних препаратів, які придбані позивачем [PERSON] у відповідності до призначень лікарів та документально підтверджена, та яка підлягає стягненню з відповідача у відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди становить 711,70 грн. (650,00+61,70). Щодо стягнення з відповідача вартості начебто втраченого позивачем під час скоєння відносно нього злочину телефону «NOKIA 6303» вартістю 900 грн., та ключів від квартири, що призвело до заміни двох замків на суму 400 грн., то ніяких доказів понесення [PERSON] вказаних витрат суду не надано, вищевказаним вироком суду від 09.12.2015 року ці обставини не встановлені. Тобто у задоволенні решти позовних вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині відшкодуванні спричиненої матеріальної шкоди слід відмовити. Згідно\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, на наявності її вини. Відповідно до положень частини 3\~статті 23 Цивільного кодексу України\~моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями частини 4 наведеної вище норми права передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. З огляду на положення частини 5\~статті 23 Цивільного кодексу України\~моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до розяснень Пленуму Верховного [PERSON] України у пункті 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пункт 9\~Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(зі змінами та доповненнями) розяснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, навівши в рішенні відповідні мотиви. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого та тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. В обґрунтування спричиненої йому моральної шкоди позивач [PERSON] послався на втрату звичайних звязків, необхідність тривалого лікування, що враховується судом під час визначення розміру спричиненої останньому моральної шкоди. У той же час суд не враховує посилання позивача на втрату ним роботи у звязку із спричиненням йому відповідачем тілесних ушкоджень, оскільки суду не надано доказів наявності у позивача такої роботи, так само не надано доказів його звільнення із зазначенням відповідних підстав. Проаналізувавши обставини справи, зясувавши характер та глибину повязаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя позивача та необхідність докладання для організації додаткових зусиль, та, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд встановлює суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 гривень. Тому вимога [PERSON] щодо компенсації моральної шкоди підлягає задоволенню частково. У відповідності із ст. 88 ЦПК України у звязку із частковим задоволенням позову з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі, встановленому на дату подання цього позову, який становить 551,20 грн.

Outcome: partial