Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на\~те,\~що 16\~травня 2008\~року уклав\~шлюб з\~відповідачкою,\~від якого\~мають трьох\~неповнолітніх дітей.\~15\~грудня 2014\~року за\~рахунок спільних\~сімейних коштів\~придбали квартиру\~ [ADDRESS] ,\~де і\~почали проживати.\~Однак,\~всерпні 2018 року позивач, повернувшись з закордону, де перебував на роботі, дізнався, що за цей час дружина встигла вивезти до його батьків усі його особисті речі, а сама проживає з іншим чоловіком, в зв`язку з чим припинили ведення спільного господарства та подружнє життя. Намагався з`ясувати з дружиною майнові стосунки мирним шляхом, однак остання заперечує, вказуючи, що є одноосібним власником квартири, оскільки у договорі купівлі-продажу покупцем квартири значиться лише вона і це надає їй право одноосібно вирішувати усі питання з приводу володіння, використання та розпорядження нею. А тому звертається до суду з даним позовом та просить визнати вказану квартиру об`єктом права спільної сумісної власності його та [PERSON] , а також виділити у його власність 1/2 її частину. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вказавши, що на даний час шлюб між сторонами розірвано, мирно врегулювати питання поділу майна відповідачка відмовляється, а тому просив задовольнити позов з підстав наведених у ньому. У матеріалах справи наявний відзив на позов, поданий відповідачкою [PERSON] , у якому остання вказала, що позов не визнає, проти його задоволення заперечує, оскільки кошти на купівлю квартири брала в борг у своєї сестри [PERSON] , що підтверджується розпискою, і до цього часу їх не повернула, а тому договір купівлі-продажу було оформлено на ім`я відповідачки, в зв`язку з чим вказана квартира не є спільною сумісною власністю, оскільки факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безмовною підставою для віднесення квартири до майна спільного майна подружжя. Таким чином квартира не може бути розділена. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні також вказала, що мирно врегулювати спір не можливо. Від допиту заявлених свідків відмовилась. Просила позов задовольнити частково, оскільки гроші на покупку квартири відповідачці давала її сестра. Крім того, у квартирі проживає троє неповнолітніх дітей, в зв`язку з чим частка відповідачки має бути збільшена. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 травня 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дунаєвецького районного управління юстиції Хмельницької області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Також встановлено, що від вказаного шлюбу [INFO] у подружжя народилась донька [PERSON] , а 13 березня 2013 року - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 29 вересня 2015 року та копіями свідоцтв про народження. Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 08 лютого 2019 року, яке набрало законної сили 12 березня 2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Встановлено,\~що в\~період шлюбу\~сторонами була\~придбана \~квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняком В.І., зареєстрованим в реєстрі за №2139. Згідно витягу\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~про реєстрацію\~права власності\~від 15\~грудня 2014\~року квартира\~ [ADDRESS] на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу є власністю [PERSON] . У матеріалах щодо посвідчення вказаного договору купівлі-продажу квартири, які надійшли на запит суду, наявна також заява [PERSON] від 15 грудня 2014 року, якою він дав свою згоду на купівлю його дружиною [PERSON] спірної квартири. У заяві також вказано, що можливість купівлі нерухомості ними попередньо обговорена та відповідає інтересам сім`ї. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України передбачено - об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором - є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно зі ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Також, стаття 369 ЦК України вказує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.п. 22, 23, 25, 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК України. Оцінюючи зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд критично оцінює твердження сторони відповідачки щодо придбання нею спірної квартири за кошти, які були позичені у сестри, оскільки хоча, поза розумним сумнівом, відповідачка могла брати кошти у позику, що підтверджується відповідною розпискою, однак належних та допустимих доказів того, що ці кошти були витрачені нею безпосередньо на придбання спірної квартири, останньою не надано, а стороною позивача даний факт заперечується. Що стосується збільшення частки квартири позивачки в зв`язку з тим, що на її утриманні перебувають неповнолітні діти, то суд також не приймає до уваги вказану вимогу, оскільки позивач [PERSON] також утримує дітей, сплачує аліменти. Крім того, інтереси дітей поділом квартири ніяким чином не порушуються. З огляду на викладене, в суду відсутні підстави стверджувати, що наявні будь-які обставини для можливості відступити від рівності часток. Таким чином,\~враховуючи,\~що спірна\~квартира набута\~сторонами за\~час шлюбу,\~то така\~є об`єктом\~спільної сумісної\~власності подружжя\~сторін,\~у зв`язку\~з чим\~суд приходить\~до висновку\~про її\~поділ між\~сторонами,\~виходячи з\~правил рівності\~часток подружжя\~в спільному\~майні,\~виділивши у\~власність позивачу\~ [PERSON] \~ 1/2\~частину квартири\~за адресою:[ADDRESS] , а тому позовні вимоги про поділ майна подружжя підлягають задоволенню. Також, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім при подачі позову. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved