Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Автокредит Плюс» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення коштів. В обгрунтування позову вказав, що 07 червня 2019 року він приєднався до публічного договору № АРVI000000000059011 про надання фінансового лізингу, шляхом підписання відповідної заяви, чим уклав з ТзОВ «Автокредит Плюс» договір № АРVI000000000059011, згідно якого (п.14.1.1 Договору) останній передав, а він прийняв в лізинг автомобіль згідно Специфікації викладеної в Додатку 1 до договору, а саме, автомобіль седан «VOLKSWAGEN BORA», двигун: 2324 куб.см., бензин, КПП - механічна, колір: чорний, рік випуску: 1999, № кузова [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , вартістю - 119 000 грн. з ПДВ. Згідно п. 14.1.2 Договору строк лізингу становить 60 місяців з моменту підписання Графіку лізингових платежів. Згідно п.14.1.2 Договору щомісячні платежі за даним Договором визначені в Додатку 2 та включають в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості Предмету лізингу, відсотки за користування Предметом лізингу (25% річних), комісія за проведення щомісячного моніторингу Предмета лізингу. Пунктом 14.1.6 Договору встановлено інші платежі, такі, як винагорода за проведення додаткового моніторингу, винагорода за проведення моніторингу для інформації про наявність або відсутність заборгованості щодо предмета Лізингу та одноразова комісія за надання предмета лізингу в розмірі 5800 грн. Згідно з п.14.3 заяви про приєднання відповідач щомісяця, в період сплати сплачує позивачу платіж в розмірі 3430 грн. та відшкодовує позивачу всі його витрати, пов`язані із виконанням договору, які виникли протягом місяця, який передує поточному місяцю. На виконання умов зазначеного Договору ним було внесено аванс у розмірі 22800 грн. на транзитний рахунок Лізингодавця та 2000 грн. за резервування автомобіля, однак, зазначений договір лізингу, нотаріально посвідчений не був. 05.08.2019 року предмет лізингу - автомобіль седанVOLKSWAGEN BORA, двигун: 2324 куб.см.бензин, КПП:механічна, колір: чорний, рік випуску: 1999, № кузова [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] за актом приймання-передачі був ним повернутий Лізингодавцю в особі його директора [PERSON] . Вважає, що договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди та договору купівлі-продажу або договору поставки. Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч.2 ст.799 ЦК України договір підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Отже у зв`язку з недотриманням сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення, укладений договір про надання фінансового лізингу від 07.06.2019 вважає нікчемним. Крім того внаслідок неправомірних дій відповідача йому було завдано немайнову(моральну) шкоду, яку він оцінює в сумі - 12000 гривень. Внаслідок протиправних дій відповідача він був позбавлений права на користування належними йому коштами в розмірі 24800 грн., які він заробляв захищаючи свою країну. Внаслідок таких обставин він пережив душевні та психологічні страждання у зв`язку із відсутністю коштів, такі страждання переносила і його сім`я, оскільки це призвело до вимушених змін у життєвих стосунках. Вважає свої права порушеними і просить їх захисти за судовим рішенням. Позивач - в судове засідання не з`явився, однак, його представник подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позов підтримує і просить розглянути її на підставі наявних письмових доказів. Представник відповідача ТзОВ «Автокредит Плюс» - в судове засідання вкотре не з`явився, однак, подав знову письмове клопотання про відкладення судового засідання у зв?язку з оголошеним в країні карантином. Суд не визнає поважною причину неявки в судове засідання представника відповідача, оскільки транспортне сполучення в країні вже вільне, а тому, дана причина є надуманою. Давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що 07 червня 2019 року позивач приєднався до публічного договору № АРVI000000000059011 про надання фінансового лізингу шляхом підписання відповідної заяви чим уклав з ТзОВ «Автокредит Плюс» договір № АРVI000000000059011, згідно якого (п.14.1.1 Договору) останній передав, а позивач прийняв в лізинг автомобіль згідно Специфікації викладеної в Додатку 1 до договору, а саме, автомобіль седан VOLKSWAGEN BORA, двигун: 2324 куб.см.бензин, КПП:механічна, колір: чорний, рік випуску: 1999, № кузова [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] вартістю 119 000 грн. 00 коп. Згідно п. 14.1.2 Договору строк лізингу становить 60 місяців з моменту підписання Графіку лізингових платежів. Згідно п.14.1.2 Договору щомісячні платежі за даним Договором визначені в Додатку 2 та включають в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості Предмету лізингу, відсотки за користування Предметом лізингу (25% річних), комісія за проведення щомісячного моніторингу Предмета лізингу. Пунктом 14.1.6 Договору встановлено інші платежі, такі, як винагорода за проведення додаткового моніторингу, винагорода за проведення моніторингу для інформації про наявність або відсутність заборгованості щодо предмета Лізингу та одноразова комісія за надання предмета лізингу в розмірі 5800 грн. Згідно з п.14.3 заяви про приєднання відповідач щомісяця, в період сплати сплачує позивачу платіж в розмірі 3430 грн. та відшкодовує позивачу всі його витрати, пов`язані із виконанням договору, які виникли протягом місяця, який передує поточному місяцю. На виконання умов зазначеного Договору ним було внесено аванс у розмірі 22800 грн. на транзитний рахунок Лізингодавця та 2000 грн за резервування автомобіля. Однак, зазначений договір лізингу нотаріально не був посвідчений. 05.08.2019 року предмет лізингу - автомобіль седанVOLKSWAGEN BORA, двигун: 2324 куб.см.бензин, КПП:механічна, колір: чорний, рік випуску: 1999, № кузова [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] за актом приймання-передачі був позивачем повернутий Лізингодавцю в особі його директора [PERSON] . Суд вважає, що права позивача, як споживача, були порушені і вони підлягають судовому захисту. Так, відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або забов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікації та умов (непрямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату( лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовується загальні положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов`язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов`язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Однак, у договорі фінансового лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату . Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу. Стаття 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» надає право лізингоодержувачу: обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; відмовитися від прийняття предмету лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Так, ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію зокрема повинна містити:1)назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 3) дані про основні властивості продукції, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов`язково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння. Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові обов`язкові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбає. В ст. 18 цього Закону наведено перелік несправедливих у договорах із споживачами, якщо всупереч принципу недобросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частинами 1, 2 , 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Дані положення відображені і у положеннях Хартії захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року N 543, якою зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача. Згідно ч.ч 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Договір суперечить положенням п. 4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням договору. З урахуванням викладеного, аналізуючи договір № АРVI000000000059011 про надання фінансового лізингу від 07.06.2019 року, який був укладений між ТзОВ « Автокредит Плюс» та [PERSON] , можна дійти висновку, що ряд його умов є несправедливими та такими, що порушують ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також відсутність нотаріального посвідчення договору, у зв`язку з чим він є недійсним, а сплачені позивачем за ним кошти відповідно підлягають поверненню, сплата яких підтверджена фінансово-бухгалтерськими документами, в розмірі 22800 гривень. Що стосується стягнення моральної шкоди, то позивачем не надано жодних доказів про заподіяння такої шкоди. Крім того, в оспорюваному договорі не оговорювалось між сторонами право сторін вимагати компенсацію за моральну шкоду за його не виконання або неналежне виконання чи оформлення, а тому, підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача відсутні. Правовідносини, що склались між сторонами регулюються ст.ст. 203, 215, 220, 799, 806, 809 ЦЦК України, ст.ст.11, 34 Закону України «Про фінансові послуги», ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» ст.ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів». Також, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial