Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з названим позовом стверджуючи, що 10 жовтня 2014 року з вини водія ТОВ Агрофірма « Пісчанська» [PERSON], який керував автомобілем «ВАЗ 21154», державний реєстраційний номер [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої, автомобіль марки «Mitsubishi Lanser», державний номер [NUMBER], власником якого є він, отримав значні механічні пошкодження, що завдало позивачу майнової та моральної шкоди. 04 березня 2015 року субєктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] була проведена оцінка вартості матеріального збитку завданого позивачу та 10 березня 2015 року був складений Звіт про оцінку вартості матеріального збитку власнику автомобіля «Mitsubishi Lanser», державний номер [NUMBER], відповідно до якого, заподіяні збитки становлять 178\~520 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ТОВ «Агрофірма «Пісчанська» була застрахована у ПАТ СК « Брокбізнесбанк», тому 26 березня 2015 року позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 50000 грн. Отже, непокриті збитки заподіяні внаслідок ДТП становлять 128\~520 грн. 20 коп., які просив стягнути із відповідача ТОВ «Агрофірма Пісчанська» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Окрім того, просив стягнути грошові кошти в сумі 1000 грн. у відшкодування сплаченої вартості послуг по проведенню експертної оцінки, 10000 грн. заподіяної моральної шкоди та всі судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнивши позовні вимоги свого довірителя просить суд постановити рішення, яким стягнути на користь [PERSON] збитки заподіяні внаслідок ДТП в розмірі 148\~781 грн.73 коп., 1000 грн. у відшкодування сплаченої вартості послуг по проведенню експертної оцінки, 10000 грн. заподіяної моральної шкоди, 3900 грн. за надання правової допомоги та сплачений судовий збір в сумі 1395 грн.20 коп. В обґрунтування своїх вимог пояснила, що відповідно до висновку експерта, ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля марки «Mitsubishi Lanser», державний номер [NUMBER], державний номер [NUMBER], до дорожньо-транспортної пригоди, станом на дату ДТП 10.10.2014 року складала 139 138 ( сто тридцять дев'ять тисяч сто тридцять вісім ) гривень 14 коп. ( 10 744, 23 дол. США ). Відповідно до висновку експерта, ринкова вартість досліджуваного автомобіля станом на дату проведення дослідження (оцінки ) складає 198 781 (сто дев'яносто вісім тисяч сімсот вісімдесят одну) грн.73 коп. Вартість відновлювального ремонту (з урахуванням фізичного зносу) станом на дату проведення дослідження (оцінки) згідно з висновком експерта становить 228 884 (двісті двадцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн.63 коп. З огляду на отримані досліджуваним ТЗ пошкодження для його відновлення необхідно виконати комплекс робіт та використати номенклатуру складових, що підлягають заміні, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, сукупність яких за своїм переліком співставні із виготовленням нового автомобіля. Тобто відновлення досліджуваного автомобіля позбавлено сенсу як з технологічної, так і з економічної точки зору, а тому, якщо ремонт транспортного засобу є технічно неможливим, такий транспортний засіб вважається фізично знищеним. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Таким чином, з урахуванням виплаченого страхового відшкодування третьою особою (50 000 грн.), на даний час залишається невідшкодованою вартість матеріального збитку, завданого її довірителю в результаті пошкодження автомобіля в сумі 148 781 (сто сорок вісім тисяч сімсот вісімдесят одна ) грв.73 коп. Підтримуючи свій позов позивач [PERSON] суду пояснив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди він отримав рвану рану та підшкірну гематому повік правого ока у звязку з чим був звільнений від виконання службових обовязків строком на 5 діб (з 13 по 17 жовтня 2014 року). Крім того він зазнав великих душевних страждань у звязку із значним пошкодженням автомобіля в результаті чого, був позбавлений будь-якої можливості користуватися ним. Просить суд стягнути з відповідача 10000 грн. заподіяної моральної шкоди. Заперечуючи щодо позовних вимог [PERSON] представник ТОВ «Агрофірма Пісчанська» [PERSON] суду пояснив, що позивачем неправильно визначена та не доведена належними доказами сума збитків, яку повинен відшкодувати його довіритель. Виходячи з вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, обов'язок доведення розміру збитків, заявлених до стягнення, покладається на Позивача. Отже, якщо позивач пред'являє вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, він має належним чином довести наявність та розмір заявленої до стягнення шкоди. Відповідно до Висновку Звіту № 679 ринкова вартість автомобіля позивача на момент ДТП становила 128 931 грн. 91коп., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля склала 167 297 грн. 40 коп. Згідно з Висновком Звіту № 56/2-15 ринкова вартість автомобіля позивача на момент ушкодження становила 178 520 грн. 20коп., а вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу вузлів та деталей на дату оцінки склала 352 146 грн. 62 коп. Отже, відповідно до обох Звітів вартість відновлювального ремонту автомобіля Позивача перевищує ринкову вартість цього автомобілю на момент дорожньо-транспортної вигоди. Відповідно до п. 30.2. ст. 30 Закону № 1961-ІУ якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Однак ні матеріали справи, ні матеріали оцінок ( Звіти № 679 та № 56/2-15) не містять відомостей про вартість транспортного засобу після ДТП та витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Відсутність цих даних виключає можливість встановити реальний розмір матеріальної шкоди завданої Позивачеві внаслідок фізичного знищення його транспортного засобу. Отже, Позивачем в порушення вимог ст. 30 Закону № 1961-IV невірно визначено фактичний розмір матеріальної шкоди, завданої його автомобілю внаслідок ДТП, що виключає можливість визначення відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України наявності факту недостатності страхового відшкодування. Позивачем не доведено та не обґрунтовано заявлений до стягнення розмір грошового відшкодування моральної шкоди. У позові [PERSON] вказав, що завдана йому внаслідок ДТП моральна шкода в першу чергу полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я. В підтвердження факту ушкодження здоров'я позивач надав довідку № 1708/тр з медичного закладу від 13.10.2014 р., відповідно до якої в нього зафіксовано наявність рваної рани та підшкірну гематому повік правого ока. Однак факт отримання [PERSON] зазначених ушкоджень здоров'я саме внаслідок ДТП, яка мала місце 10.10.2014 р. спростовується наступними доказами. У Постанові Красноградського районного суду Харківської області від 09.12.2014 р. по справі № 626/2769/14-п, на підставі якої [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності прямо вказано, що «в результаті ДТП автомобілі отримали пошкодження, ніхто із водіїв або інших учасників руху не постраждав». Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не вказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до наданої Позивачем копії Відомості № 9448228 про дорожньо-транспортну пригоду «потерпілі відсутні». Аналогічним чином факт відсутності потерпілих : стверджується змістом Протоколу про адміністративне правопорушення АБ2 № 089257 від 10.2014 р. Крім того, виходячи зі змісту вказаної довідки № 1708/тр неможливо встановити, що вказані у ній ушкодження здоров'я отримані Позивачем саме внаслідок ДТП, що мала місце 10.10.2014 р., а довідка датована 13.10.2014 р. Отже Позивач не довів належними доказамипричинно-наслідкового зв'язку між ДТП та зазначеними у вказаній довідці ушкодженнями здоров'я, в звязку з чим, просив суд відмовити позивачеві у позові в повному обємі. Представник ПАТ Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» в судове засідання не зявився, надіславши до суду свої пояснення, відповідно до яких вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована Страховою компанією «БРОКБІЗНЕС» за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6689206. 22.01.2015 року [PERSON] звернувся до СК «БРОКБІЗНЕС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до якої 26.03.2015 року останньому було сплачено страхове відшкодування у розмірі 50000 гривень. Отже, страхова компанія виконала всі обовязки щодо виплати страхового відшкодування позивачу відповідно до Закону, і відповідно жодним чином не порушили права та інтереси позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 10 жовтня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21154», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіля марки «Mitsubishi Lanser», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] внаслідок якої автомобіль [PERSON] зазнав механічних пошкоджень, позивачеві завдано незначних тілесних ушкоджень у вигляді рваної рани та підшкірну гематому правого ока. Постановою Красноградського районного суду Харківської області від 09 грудня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн. Відповідно до Постанови суду, 10 жовтня 2014 року в 15 год.20 хв. на 69 км.+800м. на автодорозі Київ-Харків [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lanser», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що автомобіль [NUMBER] належить товариству з обмеженою відповідальністю « Пісчанська», а водій [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах із відповідачем та на відповідній правовій основі керував вказаним транспортним засобом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. ст. 1166, 1167 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю\~\~особистим\~\~немайновим правам фізичної або юридичної особи,\~\~а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода,\~\~завдана\~\~фізичній\~\~або\~\~юридичній\~\~особі неправомірними рішеннями,\~\~діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,\~\~яка її завдала,\~\~за наявності\~\~її\~\~вини,\~\~крім\~\~випадків, встановлених частиною другою цієї статті. (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Спеціальними у співвідношенні із наведеними нормами є положення\~ст. ст. 1187, 1188 ЦК України, що визначають порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Обумовлені диспозицією ст. ст. 1187, 1188 ЦК України обставини відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди\~\~джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом ( ч. 1 ст. 1172 ЦК України). У\~\~такому випадку обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, покладається на власника цього джерела підвищеної небезпеки, а не на винного водія (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-108 цс13 від 6 листопада\~\~2013 року). Згідно з розясненнями п.9 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обовязку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Не погоджуючись із розміром відшкодування заподіяної шкоду, яка була визначена 21 жовтня 2014 року ТОВ «Незалежною експертно-асистуючою компанією», за заявою представника відповідача судом була призначена судова автотоварознавча експертиза відповідно до висновку якої, ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки «Mitsubishi Lanser», державний номер [NUMBER], до дорожньо-транспортної пригоди, станом на дату ДТП 10.10.2014 року складала 139\~138,14 грн., а ринкова вартість досліджуваного автомобіля станом на дату проведення дослідження (оцінки) складала 198 781 (сто дев'яносто вісім тисяч сімсот вісімдесят одна) гривень 73 коп. Відповідно до висновку експерта, з огляду на отримані досліджуваним ТЗ пошкодження для його відновлення необхідно виконати комплекс робіт та використати номенклатуру складових, що підлягають заміні, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, сукупність яких за своїм переліком співставні із виготовленням нового автомобіля. Тобто відновлення досліджуваного автомобіля позбавлено сенсу як з технологічної, так і з економічної точки зору. Відповідно до пункту 30.2 статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу за та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961 -IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно не обгрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно не обгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі ( передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, в разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Це означає, що за володільця відповідних джерел підвищеної небезпеки обов'язок відшкодування завданої шкоди потерпілому несе страховик в межах суми страхової виплати ( страхового відшкодування ). Таким чином, з урахуванням виплаченого позивачу [PERSON] страхового відшкодування ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» в розмірі 50\~000 грн., на даний час залишається невідшкодованою вартість матеріального збитку завданого позивачу в результаті пошкодження його автомобіля в сумі 148\~781, 73 грн. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких\~\~фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру\~\~ відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,\~\~ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Тобто розмір на відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат, стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках тощо. Відповідно до п. 5 вищевказаної постанови суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.\~\~ Судом встановлено, що 10 жовтня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21154», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіля марки «Mitsubishi Lanser», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] внаслідок якої автомобіль [PERSON] зазнав механічних пошкоджень, позивачеві завдано незначних тілесних ушкоджень у вигляді рваної рани та підшкірну гематому правого ока. Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, ставлення власника джерела підвищеної до обставин пригоди та його відношення до потерпілого, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди. При визначенні розміру\~відшкодування моральної шкоди, враховуючи принципи виваженості, розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ «Агрофірма « Пісчанська» на користь позивача [PERSON] 5000 грн. заподіяної моральної шкоди. Встановлені судом обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи : 1.копією постанови Красноградського районного суду Харківської області від 09.12.2014 року ( а.с.80 ) ; 2.копією довідки ДАЇ про ДТП та отримані пошкодження автомобіля ( а.с.9 ); 3. копією довідки № 1708/тер ( а.с. 13). 4. копією листа ПАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» від 17.03.2015 року ( а.с.14 ); 5. копією заяви щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування від 22.01.2015 року ( а.с. 15); 8.копія відомостей № 9448228 про ДТП ( а.с.16) ; 9.копія полісу № АІ/6689206 ( а.с.17); 10. копія заяви про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та ОСЦПВВНТЗ ( а.с.18); 11. копія листа ПАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» від 10.04.2015 року ( а.с.21) 12. копія полісу № АІ/0663435 ( а.с.22); 13. копія посвідчення водія ( а.с.23); 14. копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( а.с. 24); 15.копія повідомлення про ДТП 16. копія Звіту № 679 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 07.11.2014 року ( а.с.26-39 ); 17.копія Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 56/2-15 від 10.03.2015 року (з висновками про вартість матеріального збитку а.с.40-49); 18.копія чека від 13.03.2015 року; 19.копія заяви на видачу готівки від 26.03.2015 року . Цивільне процесуальне законодавство встановлює правила розподілу судових витрат в залежності від того, на користь якої сторони (позивача чи відповідача) прийнято рішення по цивільній справі. Згідно до ст.84 ЦПК України до стягнення підлягає 3900 грн. за надання правової допомоги (квитанція № 981 від 03.08.2015 року, квитанція № 576/з17 від 28.10.2015 року та квитанція № 576/з7 від 27.11.2015 року відповідно ) Відповідно до ст.86 ЦПК України до стягнення підлягає 1000 грн. сплачених позивачем [PERSON] 13.03.2015 року ( а.с.50 ) за проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. 27.04.2015 року позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 1395 грн.20 коп., а 03.12.2015 року в звязку із збільшенням позовних вимог доплачено 487 грн.20 коп., а тому виходячи із вимог п.2 ст.4 Закону України « Про судовий збір», до стягнення підлягає сплачений судовий збір в розмірі 1395 грн. 20 коп.

Outcome: partial