Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути в його користь з відповідача [PERSON] заборгованість по орендній платі 13600 грн. та скасувати реєстрацію його місця проживання за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на такі обставини: 20.11.2009 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди, а саме кімнати площею 12 кв.м в квартирі [ADDRESS], яка належить орендодавцю на праві приватної власності, згідно умов якого орендар за користування об'єктом оренди сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 100 грн. за один календарний місяць. Орендар вступив в користування об'єктом оренди 20.11.2009 р., коли сторонами було підписано акт приймання-передачі. 20.06.2012 р. сторонами було підписано додаткову угоду №2, відповідно до якої сторони домовились про дострокове розірвання договору найму житла від 20.11.2009 р. Позивач вказує, що за весь час дії договору від 20.11.2009 р. (31 календарний місяць) [PERSON] жодного разу не було сплачено орендну плату. 27.08.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] було знову укладено договір оренди житла, а саме кімнати площею 12 кв.м. в квартирі [ADDRESS], з строком дії до 27.08.2013 р., але при цьому сторони уклали Додаткову угоду №1, згідно якої вони продовжили строк дії договору до 27.08.2014 р. У вказаному договорі була встановлена орендна плата в розмірі 500 грн. за місяць та у випадку прострочення сплати орендної плати за цим договором орендар сплачує пеню у розмірі 0,1 % від суми боргу за кожний день прострочки. Від часу дії договору від 27.08.2012 р. (в сумі 13 місяців) позивач вказує, що орендна плата не сплачувалась жодного разу та у зв'язку з цим [PERSON] повідомив відповідача про дострокове розірвання договору з 30.09.2013 р. на підставі п.3.1.4. договору та крім цього 20.12.2013 р. позивач надіслав [PERSON] за адресою реєстрації та робочою адресою лист, згідно якого вимагав звільнити об'єкт оренди та у семиденний термін з моменту отримання даної вимоги погасити заборгованість по орендній платі, однак відповідач не вчинив жодних дій щодо погашення заборгованості. 31.12.2013 р. [PERSON] було надіслано на адресу позивача лист, згідно із яким він стверджував, що фактично об'єкт оренди йому переданий не був і тому він відмовляється від договору оренди від 27.08.2012 р. На теперішній час відповідач не повернув кошти позивачу за вищевказаними орендними договорами та не бажає врегулювати спір в позасудовому порядку. На підставі наведеного позивач просить суд позов задоволити. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, проте представником подано заяву про слухання справи у його відсутність, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, який належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, зокрема через оголошення у пресі, не з'явився в судове засідання та не повідомив причини неявки, не надав свої докази та заперечення на позов і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Тому суд ухвалює заочне рішення в порядку ст.224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, у відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, та згідно ст.197 ЦПК України,без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом, а згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтями 610 та 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно ч.3 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Частиною 3 ст. 820 ЦК України передбачено, що наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Судом встановлено, що 20.11.2009 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди, а саме кімнати площею 12 кв.м. в квартирі [ADDRESS], яка належить орендодавцю позивачу по справі на праві приватної власності, згідно п.3.1. якого орендар за користування об'єктом оренди сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 100 грн. за один календарний місяць. Орендар вступив в користування об'єктом оренди 20.11.2009 р., коли сторонами було підписано акт приймання-передачі. Згідно додаткової угоди №2 від 20.06.2012 р. сторони домовились про дострокове розірвання договору найму житла від 20.11.2009 р., у зв'язку з тим, що відпала необхідність використання житла з метою, визначеною у договорі. Відповідно до п.3.3. договору від 20.11.2009 р. орендна плата сплачується орендарем на користь орендодавця в готівковій формі в термін до 30 квітня 2010 р. Судом встановлено, 27.08.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] було знову укладено договір оренди житла, а саме кімнати площею 12 кв.м. в квартирі [ADDRESS], з строком дії до 27.08.2013 р., але при цьому сторони 03.07.2013 р. уклали Додаткову угоду №1, згідно якої вони продовжили строк дії договору до 27.08.2014 р. У вказаному договорі була встановлена орендна плата в розмірі 500 грн. за місяць та у випадку прострочення сплати орендної плати за цим договором орендар сплачує пеню у розмірі 0,1 % від суми боргу за кожний день прострочки. Пунктом 2.2.4 договору від 27.08.2012 р. встановлено, що орендар зобов'язаний не пізніше останнього дня кожного місяця орендного користування квартирою, що орендується, вносити орендну плату у розмірі, визначеному в цьому договорі готівковим розрахунком. Судом встановлено, що позивачем надсилалися листи-вимоги 20.12.2013 р. відповідачу з вимогами про звільнення об'єкту оренди та у семиденний термін з моменту отримання даної вимоги погасити заборгованість по орендній платі за договорами оренди від 20.11.2009 р. та 27.08.2012 р., однак останні [PERSON] виконані не були. Таким чином, у зв'язку з тим, що об'єкт оренди не було повернено у відповідності до п.9.3. договору шляхом підписання відповідного акту-передачі, то він перебуває у фактичному користуванні орендаря, а тому відповідно до ч.2 ст.785 ЦК України, згідно якого якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Судом встановлено, що відповідачем протиправно порушено умови договорів оренди житла від 20.11.2009 р. та від 27.08.2012 р., у зв'язку з чим з нього підлягає стягненню заборгованість по орендній платі в загальній сумі 13600 грн. Відповідно до п.3.1 Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 року №1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі, інших документів, які свідчать про припинення: підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі ( у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання) відчуження житла та інших визначених законодавством документів). На виконання п.1.8 договору від 27.08.2012 р. оренди житла, відповідно до якого орендодавець реєструє орендаря в квартирі як за офіційним місцем проживання орендаря, відповідача було зареєстровано в орендованій квартирі, а тому у зв'язку із розірванням цього договору оренди, вказана реєстрація підлягає скасуванню. У відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач у добровільному порядку не погасив заборгованість, що виникла перед позивачем у зв'язку договорами оренди, тим самим повернути її відмовляється, а тому за вказаних вище обставин та встановлених фактів, сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] Також, стягненню з відповідача в користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають документально підтверджені судові витрати, які позивач сплатив при подачі позовної заяви, а саме судовий збір.

Outcome: approved