Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем він не проживає разом однією сім`єю з червня місяця 2015 року, зі вказаного часу вони не підтримують шлюбні стосунки. Між ними повністю відсутнє взаєморозуміння, час від часу в сім`ї виникали сварки та непорозуміння. Також позивач зазначає, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. В позовній заяві позивач зазначає, що від вказаного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явився, при цьому надав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.15). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була сповіщена належним чином. На адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, які відповідач отримала, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах справи (а.с.30). В подальшому на адресу відповідача направлялись судові повістки про виклик до суду для участі у розгляді справи, які відповідач також отримувала, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулись на адресу суду. Відповідач у визначені строки відзив на позовну заяву не подано. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, з урахуванням заяви позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача згідно ст.ст.280-281 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії паспорту громадянина України позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець, зареєстрований та мешканець [ADDRESS] (а.с.4). Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Котовськ Одеської області, зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.23, 25). Також встановлено, що сторони 20 травня 2008 року уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 серпня 2008 року Виконкомом Липецької сільської ради Котовського району Одеської області, встановлено, що позивач та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.12). У відповідності до довідки Ананьївської міської ради Одеської області №946 від 10 травня 2019 року до складу сім`ї позивача [PERSON] входять: дружина [PERSON] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.13). За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з пояснень позивача, вказаних в позовній заяві, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що між подружжям повністю відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та те, що вони довгий час не підтримують шлюбні стосунки, вважає можливим їх шлюб розірвати. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховуючи бажання позивача, вважає за можливе залишити судові витрати по справі за позивачем.

Outcome: approved