Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ''Львівські автобусні заводи`про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ''Львівські автобусні заводи'' на його користь невиплаченої заробітної плати за період з січня 2009 року по липень 2013 року в сумі 53416,46 гривень, а також середнього заробіток за період затримки розрахунку з 26.07.2013 року по 07.07.2018 року у сумі 97133,00 грн. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що позивача 01 квітня 2007 року було прийнято на посаду дільничого механіка ремонтно-механічного цеху Товариства з обмеженою відповідальністю ''Львівські автобусні заводи''. 01 квітня 2011 року був переведений на відокремлений структурний підрозділ ТзОВ « Львівські автобусні заводи» на посаду дільничого механіка у відділ головного механіка, 01 лютого 2012 року позивача перевели слюсарем з механоскладальних робіт 6-го розряду в арматурно-механко-обробний цех. 17 липня 2013 року звільнений згідно ст. 36 п.1 КЗпП України за згодою сторін. При звільненні відповідач не провів з ним розрахунку. Таким чином, невиплачена заробітна плата за період з січня 2009 року по липень 2013 року становить 53416,46 гривень. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17 березня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2020 року справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''Львівські автобусні заводи'' про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки вирішено слухати в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів В судове засідання, призначене на 22 листопада 2020 року о 11 год. 00 хв. сторони не з`явилися позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПКУкраїни в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки [PERSON] 01 квітня 2017 року прийнятий на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю ''Львівські автобусні заводи'' на посаду дільничого механіка ремонтно-механічного цеху (наказ № 30КС від 02 квітня 2007 року). 01 квітня 2011 року [PERSON] переведено у відокремлений структурний підрозділ ТзОВ « Львівські автобусні заводи» на посаду дільничого механіка у відділ головного механіка (наказ № 034 від 01 квітня 2011 року). Згодом [PERSON] переведено слюсарем з механоскладальних робіт 6-го розряду в арматурно-механко-обробний цех( Наказ « 10/вк від 01 лютого 2012 року). 17 липня 2013 року [PERSON] звільнено згідно ст. 36 п.1 КЗпП України за згодою сторін (наказ № 74/вк 17 липня 2013 року). Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, виданих Пенсійним фондом України, відповідачем за період з січня 2009 року по липень 2013 року позивачу не доплачено 53416,46 грн. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на те, що оскільки в день звільнення - 17 липня 2013 року заробітна плата не була виплачена в повному розмірі, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити невиплачену заробітну плату за період з січня 2009 року по липень 2013 року в сумі 53416,46 грн. відповідно до розрахунку, проведеного позивачем. Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано та не надано іншого розрахунку чи доказів відсутності заборгованості, а тому такий приймається судом до уваги. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позовну вимогу в цій частині необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за період з січня 2009 року по липень 2013 року в сумі 53416,46 грн. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку заробітньої плати при звільнені суд враховує таке. За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, обов`язок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Як випливає з розрахунку, наданого позивачем [PERSON] , сума середнього заробітку за затримки виплати заробітної плати за період з 26 липня 2013 року по 07 липня 2018 року складає 97133,00 грн. З огляду на те, що відповідачем ТзОВ «Львівські автобусні заводи» не спростовано вказаного розрахунку, суд дійшов висновку, що позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримку виплати заробітної плати необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 97133,00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved