Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності. В позові посилається на те, що він з 01.07.1998 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] який було розірвано рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 25.04.2014 року. В період шлюбу, 16.12.2008 року, відповідачка набула право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 65,50 кв.м., житловою площею 33,90 кв.м. та стоянку [NUMBER] для автомашини в житловому будинку [ADDRESS] у м. Чернівці. Загальна вартість вищевказаного майна становить 282032,00 грн. Посилається в позові на те, що згідно чинного законодавства майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором або законом. Вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлене домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Тому, незважаючи на те, що право власності на спірне майно було зареєстровано за [PERSON], йому також належить вище вказане майно на праві спільної сумісної власності. Просить визнати за сторонами право власності по 1/2 ідеальної частки квартири [ADDRESS] та по 1/2 ідеальної частки стоянки [NUMBER] для автомашини в житловому будинку [ADDRESS] у м. Чернівці. Представник позивача [PERSON] та позивач в судове засідання не з'явилася та подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та відповідач в судове засідання не з'явився та подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов визнав частково. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності вищевказаних осіб відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 01.07.1998 року було укладено шлюб, який було зареєстровано в виконавчому комітеті Зарожанської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, актовий запис № 12, який було розірвано рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 25.04.2014 року. Також встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Вказане нерухоме майно набуте нею в період шлюбу. Встановлено, що 03.10.2008 року між відповідачем та ТОВ «Чернівціжитлобуд» був укладений договір будівельного підряду на будівництво автостоянки [NUMBER] в житловому будинку по [ADDRESS] у м. Чернівці. 08.11.2008 року між відповідачем та ТОВ «Чернівціжитлобуд» був підписаний акт прийому - передачі закінченої будівництвом вказаної стоянки. Згідно вимог ст.60 Сімейного Кодексу України, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до вимог ст.70 Сімейного Кодексу України, ст. 371 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Виходячи з обставин встановлених по справі, на підставі наведеного, суд приходить до наступних висновків. Відповідачка набула право власності на спірну квартиру в період шлюбу, а тому відповідно до вище наведених норм закону майно є спільною сумісною власністю сторін. Частки сторін у праві власності є рівними, оскільки між ними не було жодних інших домовленостей. Тому на підставі викладеного, відповідно до зазначених норм закону та матеріалів справи суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання, за сторонами права власності по 1/2 ідеальної частки на квартиру [ADDRESS] та припинення права спільної сумісної власності на вказану квартиру є такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, посилання позивача на те, що відповідачу належить на праві власності стоянка [NUMBER] для автомашини в житловому будинку [ADDRESS] у м. Чернівці, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Позивачем не надано належного доказу на підтвердження вказаної обставини. Тому, визнавати стоянку спільною власністю подружжя та визнавати за сторонами право власності по 1/2 ідеальної частки стоянки не має підстав. В задоволенні позову в цій частині, слід відмовити. Крім того у відповідності до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, пропорційно до розміру задоволення позовних вимог.

Outcome: partial