overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, вказавши, що 27 листопада 2009 року відповідач [PERSON] позичив у нього 23000 грн. та зобовязався повернути вказану суму до 28 лютого 2010 року, про що написав відповідну розписку. Однак, до теперішнього часу повернув лише 3000 грн., інша сума заборгованості відповідачем не повернута. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг, однак, відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, написав заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений через оголошення у пресі. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому\~суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, 27 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 23000 грн., що підтверджується розпискою. Відповідно до розписки від 28.07.2015 року [PERSON] вказав, що повернув [PERSON] борг у розмірі 3000 грн., та ще має заборгованість за договором позики перед [PERSON] у розмірі 20000 грн. Тобто, в судовому засіданні достовірно встановлений факт того, що на час розгляду справи сума боргу за договором позики [PERSON] повернута позивачеві частково у розмірі 3000 грн. Інша частина у розмірі 20000 грн. не повернута до теперішнього часу. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, а саме до 28 лютого 2010 року. Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 20 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 20000 грн. В своїй заяві позивач зазначив, що 15.06.2015 року він уклав з відповідачем договір позики, за яким передав йому 20000 грн., про що була складена розписка. Згідно договору позики відповідач повинен повернути гроші 26.06.2015 року. Однак до теперішнього часу відповідач договір позики не виконав, ухиляється від повернення грошових коштів. Посилаючись на викладені обставини позивач просив стягнути на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 20000 грн. В подальшому позивач зменшив свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 10000 грн., оскільки відповідачем у серпні 2015 року в добровільному порядку було повернуто за договором позики 10000 грн., решту коштів відповідач обіцяв повернути до 01.09.2015 року, але до теперішнього часу сума боргу в повному обсязі не повернута. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, надав згоду на ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, через оголошення у пресі, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 15.06.2015 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики, за яким передав останньому 20000 грн., про що була складена розписка. Згідно договору позики відповідач повинен повернути гроші 26.06.2015 року. У серпні 2015 року відповідач в добровільному порядку повернув позивачу за договором позики кошти у розмірі 10000 грн., решту коштів відповідач повинен був повернути до 01.09.2015 року, але до теперішнього часу сума боргу в повному обсязі не повернута. На день розгляду справи, договір відповідачем в повному обсязі не виконано, що підтверджується оригіналом розписки. У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник забов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем), у строк та порядку передбаченому договором. Таким чином, борг за договором позики складає 10000 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08.08.2013 року він уклав з відповідачкою договір позики, що підтверджується розпискою, написаною власноруч [PERSON] За умовами договору [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла гроші в сумі 12000 грн. та зобов'язалася повернути до 21 листопада 2013 року. До теперішнього часу відповідачка не виконала зобов'язання та не повернула гроші. Таким чином, борг відповідачки перед позивачем складає 12000 грн. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] борг з урахуванням трьох процентів річних та суми індексу інфляції у розмірі 12187,18 грн., а також судовий збір у розмірі 243,60 грн. В судове засідання позивач не з'явився, але надав до суду заяву в якій просить справу розглядати в його відсутність, позов підтримує та просить суд його задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, повісткою. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з договору позики, відповідачка підтверджує борг перед позивачем у сумі 12000 (дванадцять тисяч) гривень, який зобов'язується повернути. (а.с.6) Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. У відповідності зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, та з відповідачки на корсить позивача необхідно стягнути суму боргу в розмірі 12000 грн., суму індексу інфляції за період з 22.11.2013 року по 31.01.2014 року в сумі 90,52 грн., та три проценти річних за період з 22.11.2013 року по 28.02.2014 року в сумі 96,66 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути судовий сбір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 8100 гривень та судові витрати. Вимоги мотивовані тим, що 15 липня 2013 року позивач передав [PERSON] в борг 8100 гривень, про що останній склав розписку та повинен був повернути грошові кошти до 15.09.2013 року. До теперішнього часу відповідачем борг не повернуто, тому позивач вважає що його права порушенні, у зв'язку з чим звернувся зі справжнім позовом до суду. У судове засідання сторони не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача у своїй заяві на задоволенні позову наполягає у повному обсязі. Відповідач позов про стягнення суми боргу визнав у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв'язку з неявкою осіб, що приймають участь у справі згідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] склались договірні відносини з приводу надання позивачем грошових коштів у розмірі 8100 гривень в борг відповідачу, які він зобов'язався повернути до 15.09.2013 р., про що власноруч склав розписку, оригінал якої долучено до матеріалів справи. Згідно з ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Відповідно до ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до положень ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідачем до суду не надано доказів повного та своєчасного повернення позивачу грошових коштів. Таким чином станом на 20.12.2013 р. за відповідачем рахується заборгованість розміром 8100 гривень. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є достатньо обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, то з відповідача підлягають до стягнення судові витрати на користь позивача у розмірі 229,40 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 193 430 грн. 60 коп. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1934 грн. 31 коп. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] з позовом згоден, не заперечує проти стягнення з нього боргу за договором позики та витрат по сплаті судового збору. Судом встановлено, що 01 жовтня 2012р. [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики коштів в розмірі 20 000доларів США. Згідно п.3.4 договору позики за користування позикою [PERSON] сплачує [PERSON] 10% за рік користування позикою. Згідно п.4.2. договору позики кінцевою датою повернення позики вважається 01 жовтня 2013р. У зазначений термін відповідач [PERSON] борг не повернув. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000доларів США, до теперішнього часу їх не повернув, також не сплатив 10% за рік користування позикою, що передбачено договором позики, тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] боргу в сумі - 193 430грн. 60коп., який складається із - 175 846грн. суми позики і - 17 584грн. 60коп. процентів за користування позикою, законні та обгрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати, які поніс позивач, по сплаті судового збору у розмірі 1934 грн. 31 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення частково виконаного солідарного зобов'язання в порядку регресу. З позовної заяви вбачається, що позивач з відповідачем, будучи засновником ТОВ «Янтар», керівником якого є відповідач, отримав кредит в ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» на суму 97100 гривень. З позовної заяви також вбачається, що кредитний договір був підписаний директором ТОВ «Янтар» [PERSON], як і договір застави про зобов'язання перед банком основними засобами належними товариству на суму 95878 гривень та на суму 100140 гривень товарів в обігу (пиломатеріали). Не виконавши своїх зобов'язань перед банком по погашенню кредиту, а також реалізувавши без дозволу банку предмети застави [PERSON] унеможливив виконання вимог кредитного договору перед ВАТ «Райфайзен Банк Аваль», що в свою чергу нанесло збитки позивачу, оскільки він вимушений погашати заборгованість, на суму 15459 гривень 35 копійок боргу, 1534 гривні 30 копійок виконавчого збору, 29 гривень 73 копійки витрат на проведення виконавчих дій, а всього на суму 17023 гривні 38 копійок. На підставі вище наведеного, позивач просить позов задоволити та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 17023 гривні 38 копійок та сплачений судовий збір. Представник позивача до початку розгляду справи подав заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені позивачем позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до початку розгляду справи подав заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до частини 4 статті 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому статтею 174 цього ж Кодексу. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши позовну заяву та додані до неї документи вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки факт стягнення з позивача [PERSON] боргу на загальну суму 17023 гривні 38 копійок, підтверджується довідкою №7006 від 21 березня 2014 року виданої відділом ДВС Кременецького районного управління юстиції.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на спадкове майно. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою у наведенні доказів сторін та їх заперечення, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. З повним текстом судового рішення сторони можуть ознайомитись 16 квітня 2014 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов аргументує тим, що в належному йому будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстрований його син [PERSON], який починаючи з травня 2006 році і по теперішній час там фактично не проживає, не сплачує комунальні послуги, проживає за іншою адресою. Тому, просить зобов'язати відповідача усунути йому перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та розглянути справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та заяву про визнання позовних вимог, вказує, що постійно проживав і проживає за адресою: [ADDRESS], а зареєструвався за адресою позивача в своїх цілях, пов'язаних із підприємницькою діяльністю. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 30.01.1995 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач понад рік без поважних причин не проживає в будинку, що належить позивачу, натомість проживає за іншою адресою, тому його на підставі зазначених правових норм слід визнати таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням, а відтак позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач та представник позивача посилалися на те, що позивач та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS]. Відповідач є сином позивача та чинить позивачу перешкоди у доступі до квартири, де знаходяться всі його речі та майно, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду та просить зобов'язати відповідача не перешкоджати йому користуватися житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що його батько страждає на вікове захворювання, у зв'язку з похилим віком забуває закривати двері та загублює ключі від входної двері. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. З пояснень позивача встановлено, що відповідач чинить [PERSON] перешкоди в користуванні житлом. Відповідно листа Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» Головного управління національної поліції від 24.04.2017 року вих..№ 27/20 вбачається, що [PERSON] 06.10.2016 року, 14.10.2016 року, 12.01.2017 року звертався до Московського ВП ГУНП в Харківській області з приводу дій його сина, який перешкоджає йому в мешканні в квартирі [ADDRESS]. Відповідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналізуючи викладені докази по справі в сукупності, суд вважає встановленим, що відповідач чинить перешкоди в користуванні, розпорядженні та володінні майном , що належить позивачу на праві приватної власності, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку, крім позивача зареєстрований відповідач по справі [PERSON]. З травня 2014 року та по теперешній час відповідач в будинку не проживає. У вказаному будинку його речей не має. Відповідач виїхав з будинку у невідомому напрямку, житлом не користується, комунальні послуги по утриманню будинку не сплачує. Ця обставина становить позивача в тяжке матеріальне становище та порушує його права, як власника розпоряджуватися своїм майном. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладання розгляду справи від нього не надходило. Згідно вимог статі 224 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про слухання справи, не сповістив про причини своєї відсутності. Позивач не заперечував проти заочного рішення розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.03.2009р., зареєстрованим нотаріусом Краматорської нотаріальної контори, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] з 06.03.2008 року зареєстрований у будинку по [ADDRESS], про що мається довідка комітету мікрорайона №6 від 27.06.2017 року. [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] з 2014 року відповідно до акту від 29.06.2017 року. Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні з 2014 року без поважних причин. У зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 319, 391 ЦК України,

Outcome: approved