Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до виконавчого комітету Матіївської сільської ради Виноградівського району про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його баба - [PERSON] . На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала у [ADDRESS] . За життя нею було залишено заповіт, яким належну їй земельну ділянку площею 1,67 га розташовану на території Матіївської сільської ради, заповіла своїм внукам [PERSON] та позивачу в рівних долях кожному, а все інше належне їй на день смерті майно - заповіла своєму сину [PERSON] . Останній помер [INFO] , тобто раніше як спадкодавець. Отже, право спадкування за заповітом частки майна після смерті [PERSON] , яку повинен був успадкувати її син [PERSON] , за право представлення отримав його син - позивач по справі. Після звернення до Виноградівської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті баби за заповітом, позивачу повідомлено про неможливість вчинення таких нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та рекомендовано звернутися в суд. Просить суд визнати за ним право власності на спірний житловий будинок у порядку спадкування після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про те, що підтримує позовні вимоги і просить справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві. У відповідності до ст.317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України), і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст.319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] у с.Матієво Виноградівського району Закарпатської області померла баба позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.01.2018 року серія [NUMBER] . Факт родинних зв`язків між позивачем та його покійною бабою підтверджується свідоцтвом (повторне) про народження [PERSON] від 15.07.2020 року Серія [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 15.07.2020 року №00027036132. Спадкодавець на час своєї смерті проживала у належному їй житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується довідкою Виконавчого комітету Матіївської сільської ради від 02.07.2020 року №265. Після смерті баби позивача відкрилась спадщина, до складу якої, з-поміж іншого, входить вказаний вище житловий будинок. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 11.01.2013 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Матіївської сільської ради Виноградівського району, зареєстрованого в реєстрі за №1, в якому міститься наступне розпорядження стосовно належного їй майна: належну їй земельну ділянку площею 1,67 га, розташовану на території Матіївської сільської ради на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЗК №031619, виданого Виноградівською районною радою 29.12.1999 року, заповіла своїм внукам [PERSON] , [INFO] , та позивачу в рівних долях кожному, а все інше належне їй на день смерті майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті вона заповіла своєму сину [PERSON] , [INFO] . [PERSON] являється сином спадкодавця [PERSON] та, відповідно, батьком позивача [PERSON] . [PERSON] помер ще [INFO] , тобто раніше ніж спадкодавець. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] від 31.03.2014 року Серія [NUMBER] . За таких обставин, право за заповітом на спадкування частки майна померлої [PERSON] , яку повинен був успадкувати її син [PERSON] , за правом представлення згідно приписів ч.1 ст.1266 ЦК України, отримав його син - позивач. З огляду на викладене вище, з метою прийняття у спадщину майна своєї покійної баби, позивач звернувся до державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. 08 липня 2020 року КП «Берегівське ББТІ БРР» виготовлено технічний паспорт на спадковий житловий будинок. Відповідно до даних, які містяться в ньому, загальна площа будинку складає 92,8 кв.м., житлова - 39,9 кв.м. Довідка КП «КП «Виноградівське районне БТІ» підтверджує що право власності на будинок не зареєстроване. Однак, нотаріусом надано позивачу лист-роз`яснення від 07.07.2020 року вих. №153/01- 16, в якому повідомляється про неможливість вчинення нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок. Дана відмова мотивована відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності баби позивача на будинок. У зв`язку з цим, нотаріусом рекомендовано звернутися до суду за захистом спадкових прав позивача. Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини зона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, суд вважає, що [PERSON] як спадкоємець після смерті баби [PERSON] має законне право на визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

Outcome: approved