Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, що і призвело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14 вересня 2011 року. В судовому засіданні, позивач свої вимоги підтримав, повідомив, що у них з відповідачем шлюб вже давно існує формально і він вважає подальше сумісне життя є неможливим. Строку на примирення просив не надавати, Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с. 23-25, 32). В матеріалах справи міститься лист про визнання позову [PERSON], проте, суд не визнає цей лист належним підтвердженням визнання відповідачем позову, за відсутністю точних даних про підписанта (а.с.12). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 16 липня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Фастівського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 154, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.07.2004 року (а.с.3). У шлюбі народився син [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14 вересня 2011 року (а.с. 4). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved