Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Просить стягнути з відповідача вартість завданих збитків в результаті ДТП у розмірі 44 422,91 грн. та витрати пов'язані з сплатою судового збору. Свої вимоги мотивував тим, що 30 липня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Опель Меріва» д/н [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля [NUMBER], який належить позивачу. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2015 року, відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно експертного дослідження № 9386 від 19.10.2015 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження складає 53 636,09 грн.; вартість відновлювального ремонту складає 113 039,29 грн. 27.10.2015 року позивач здійснив ремонт власного автомобіля [NUMBER] сплативши 98 059,00 грн. Таким чином відповідач має сплатити позивачеві різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Додатково надали свої пояснення виходячи із змісту позовної заяви. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі в порядку ст. 174 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 липня 2015 року по вул. Антоновича в напрямку бульвару Дружби народів у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Опель Меріва» д/н [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля [NUMBER], який належить позивачу. Відповідно до статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2015 року, відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, Кодексу України про адміністративні правопорушення.(а.с. 9) Згідно Висновку № 9386 від 19.10.2015 року експертного дослідження, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження складає 53 636,09 грн.; вартість відновлювального ремонту складає 113 039,29 грн. (а.с. 10-13,14-15). 27.10.2015 року позивач здійснив ремонт власного автомобіля [NUMBER] сплативши 98 059,00 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами по сплати акту виконаних робіт № 790 від 27.10.2015 року виконаних ТОВ «Шелтер Авто».(а.с.24-25). Згідно ч. 1 до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст. 1166 ЦК України відносить: а) наявність шкоди; б) протиправну поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вину. Перераховані підстави визнають загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Також статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved