Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 24 жовтня 2008 року він уклав шлюб з [PERSON] Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років сімейне життя між ними погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Просив розірвати шлюб, визначити місце проживання сина [PERSON] разом з ним. В подальшому уточнив свої вимоги, просив розірвати шлюб, не заперечував щоб дитина проживала разом із матірю. [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб та визначити місце проживання сина з нею, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 1500 гривень, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, не заперечував проти стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проти визначення місця проживання дитини заперечував, оскільки не має спору з цього приводу. Представник служби у справах дітей Сумської РДА в судовому засіданні свій висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з матірю підтримала. Представник служби у справах дітей Сумської міської ради в судове засідання не зявився, в своїй заяві просили слухати справу у відсутність представника. Заслухавши пояснення сторін, зясуваши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає повному задоволенню, а позов [PERSON] таким, що підлягає частковому задоволенню. У відповідності з ч.2 ст.112 CК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони вступили в зареєстрований шлюб 24 жовтня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб(арк.с.91). Сімейні відносини припинені. Сторони сімейних відносин не поновлювали і не мають наміру цього робити. За таких обставин суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому шлюб необхідно розірвати, на чому наполягають обидві сторони. Крім того, судом встановлено, що сторони від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який на даний час знаходиться на утриманні позивачки, що не оспорювалось сторонами в судовому засіданні. У відповідності з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки відповідач є батьком дитини і відповідно до законодавства повинен надавати кошти на утримання дитини, яка знаходиться на вихованні матері, з нього необхідно стягнути аліменти на утримання сина, оскільки в цій частині позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону. Разом з тим, частково задовольняючи вимоги в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного. В позовній заяві [PERSON] просила стягнути з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень , щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, діюче законодавство передбачає можливість стягнення аліментів або в твердій грошовій сумі (стаття 184 Сімейного кодексу України), або у частці від заробітку(доходу) одного з батьків( стаття 183 Сімейного кодексу України). Одночасне застосування обох видів визначення розміру стягуваних аліментів законом не передбачено. [PERSON] всупереч ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надала суду належних доказів на підтвердження того, що [PERSON] взмозі сплачувати аліменти в розмірі 1500 гривень. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини від його заробітку(доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, приймаючи до уваги те, що [PERSON], інтереси якого в судовому засіданні представляє [PERSON], не заперечує проти стягнення з нього аліментів у зазначеному розмірі. Вирішуючи спір щодо місця проживання дитини, суд виходить з наступного. З висновку служби у справах дітей Сумської районної держадміністрації від 25 січня 2018 року вбачається, що служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом із матір*ю - [PERSON] Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.( стаття 141 Сімейного кодексу України. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності з ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. ( ст. 161 СК України). Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали визначенню місця проживання дитини з матір*ю, більш того, враховуючи вік дитини суд вважає більш доцільним визначити місцем проживання дитини разом з матірю. Прийняття такого рішення не буде ущемлювати батьківські права батька [PERSON], оскільки [PERSON], який проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а [PERSON], з якою проживає дитина, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності з ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести і обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Всупереч ст. ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, навпаки, факт звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання дитини вже свідчить про наявність такого спору. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до положень статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved