Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Артемівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Управління молодіжної політики Бахмутської міської ради Донецької області, у якому просить визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], за місцем реєстрації батька (позивача) у м. Бахмут (Артемівськ) [ADDRESS]. Позов обґрунтовує ст.161 СК України та вважає, що оскільки матір дитини [PERSON] зараз проживає в орендованому житлі на непідконтрольній державі України території, в м. Донецьку, проживання дитини на такій території становить загрозу його життю, негативно впливає на психічний стан дитини, позивач має право ставити перед судом питання про встановлення місця проживання дитини з ним. В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного судового рішення. В судове засідання відповідач не з'явилася. Про розгляд справи повідомлялася шляхом розміщення повідомлення на WEB- сторінці Артемівсього міськрайонного суду, направлення повістки на адресу реєстрації (арк.с.33,50,71). Судом використані всі можливості для сповіщення відповідача про судовий розгляд цивільної справи. Представник третьої особи проти задоволення позову заперечувала з урахуванням того, що наразі неможливо надати суду висновок органу щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки дитина не проживає в м. Бахмут, не відвідує дитячий садок. Згідно вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обираючи спосіб захисту позивач визначив як підставу позову ст. 159 СК України. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно ч.4 ст. 159 СК України у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. Як встановлено судом, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (арк.с.4). [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про народження [NUMBER], видане 26.02.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції (арк.с.5). 07.06.2001 року Відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради видано Свідоцтво про право приватної власності на житло, відповідно до якого квартира [ADDRESS] належить на праві приватної сумісної власності [PERSON] (2/3 частини), [PERSON] (1/3 частина) (арк.с.6). Згідно протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Артемівської (на даний час Бахмутської) міської ради від 23.04.2013 року № 4 за згодою батьків встановлено порядок побачення батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO] року, який мешкає разом з матір'ю [PERSON], один з вихідних днів тижня з 9 до 17 год., без присутності матері. При цьому у витягу зроблено помилку у даті народження дитини ([PERSON] народився [INFO] року) (арк.с.8). [PERSON] має позитивну характеристику (арк.с.9, 13). Батько створив належні умови для проживання та виховання малолітнього сина - [PERSON], 2011 р. н. Начальник управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Махничева Л.О. листом від 22.08.2016 року № 989/01-04 повідомила, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини з одним із батьків немає можливості, оскільки [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], але фактично протягом року за вказаною адресою не проживає. В дошкільних навчальних закладах та лікувальних установах в м. Бахмут дитина на обліку не перебуває (арк.с.40) Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання згідно з додатком 9. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Позивач в судовому засіданні пояснював, що в червні 2015 року його колишня цивільна дружина, з якою він проживав з 2009 року по 2013 рік, виїхала в Донецьк, оскільки там працює та проживає її теперішній чоловік [PERSON]. При цьому, документів, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] та [PERSON] це одна особа - позивач не надав. На запит суду від Бахмутського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області надійшло повідомлення про те, що наявний актовий запис про шлюб № 20 від 14.06.2014 року на [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище - [PERSON]. В червні 2016 року, коли дитина була в місті Бахмут, позивачу справі звернувся до лікувальної установи з приводу кашлю та нежиті у дитини. Дитина була оглянута, їй було надано допомогу, і вже при огляді 02.07.2016 року встановлено, що дитина здорова (лист від 19.07.2016 року № 995, арк.с.7). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 7 СК України суд при розгляді таких справ, повинен максимально можливо враховувати інтереси дитини. Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Суд враховує вимоги п. 2 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) про те, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, як те визначено вищевказаною Декларацією прав дитини. Позивачем не наведено доказів ухилення відповідача від виконання рішення органу опіки щодо спілкування та виховання дитини, не надано належних доказів тому, що дитина має бути розлучена з матір'ю, та в ході розгляду справи підстав для цього не встановлено. Позивач посилався на те, що бажає, щоб дитина проживала на контрольованій державі Україна території, у безпеці, говорячи про те, що наразі дитина з матір'ю та її чоловіком проживає в м. Донецьк, який не контролюється владою України. Разом з тим, доказів тому, що дитина перебуває у небезпеці та проживає у так званій «Донецькій народній республіці» суду не надано. Також суд не приймає доводи позивача щодо неналежного ставлення матері до дитини її захворювання на отит, оскільки маленькі діти мають таку «властивість» - хворіти і цей факт не може слугувати підставою для того, щоб дитину відібрати у матері та визначити місце проживання дитини з батьком. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення місця проживання дитини з позивачем, в ході розгляду справи не були також встановлені обставини, які б дозволяли розлучити малолітнього [PERSON] з його матір'ю - [PERSON], а тому в позові [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed