Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свій позов тим, що 15 грудня 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики коштів, який був оформлений у вигляді розписки, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 45000 гривень під 4 % в місяць та зобов'язався повернути борг до 15 вересня 2017 року. У випадку невиплати щомісячно відсотків [PERSON] зобов'язався виплатити пеню в розмірі 1% від суми процентів в день. До обумовленої дати [PERSON] борг не повернув, тобто умови договору не виконав, а тому [PERSON] просить стягнути з відповідача борг у розмірі 124740 гривень та судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явися, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі, оскільки позивач проти цього не заперечує. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 15 грудня 2016 року відповідачем від позивача отримані кошти у сумі 45000 грн., на підтвердження чого [PERSON] надав [PERSON] письмову розписку, згідно якої зобов'язався повернути борг до 15 вересня 2017 року та сплатити щомісячно 4 % за користування кредитом, а у випадку невиплати відсотків зобов'язався виплатити пеню в розмірі 1% від суми відсотків в день(а.с. 7). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Таким чином суд вважає доведеним факт укладання сторонами договору позики з дотриманням вимог щодо його форми. Із змісту статті 526 ЦК України випливає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку заборгованості, викладеної позивачем у позові вбачається, що станом на 15 жовтня 2018 року основна сума боргу становить 45000грн., відсотки за користування кредитом 39600грн., пеня 40140грн., загальна сума становить 124740грн. Таким чином суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved