Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання за ним права власності на 2/3 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 08.02.2016р. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.02.2016р. померла його баба [PERSON], після чого відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, в тому числі 2/3 частин згаданої вище квартири. Є онуком померлої та спадкоємцем першої черги за законом за правом представлення. Після смерті баби прийняв спадщину та 04.04.2016р. подав до нотаріальної контори відповідну заяву. Іншим спадкоємцем, який також подав заяву про прийняття спадщини є його дядько [PERSON], а також рідний брат відповідач у справі. Однак, останній спадщини не приймав та з відповідною заявою до нотаріальної контори не звертався. З іншим спадкоємцем [PERSON] 19.08.2016р. уклав нотаріально посвідчений договір про зміну розміру часток у спадщині, за яким у його власність переходить 2/3 частин згаданої вище квартири, що становить 3/5 від частин спадщини, а у власність дядька 2/5 частин спадщини. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, отримав відмову, оскільки спадкодавець за життя не зареєстрував права власності на належну їй частку в квартирі. Така обставина виключає можливість оформлення спадкових прав в позасудовому порядку, у звязку з чим право власності просить визнати в судовому порядку. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні обґрунтованість позову визнав. Ствердив, що відмовляється від частки у спадщині на користь позивача. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню виходячи з таких підстав. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.6), [PERSON] померла 08.02.2016р. Як вбачається з із змісту заповіту від 14.07.2015р. (а.с.8 спадкової справи), [PERSON] на випадок своєї смерті все належне їй майно заповіла [PERSON], який відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с.8) є батьком позивача. Останній, згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.7) помер 27.10.2015р. Відповідно до матеріалів спадкової справи, спадкоємцями майна померлої [PERSON] є позивач, а також син померлої [PERSON] 19.08.2016р. між такими спадкоємцями укладено нотаріально посвідчений договір про зміну розміру часток у спадщині та поділу спадщини (а.с.11), за яким у власність позивача переходить 3/5 частин спадщини, що складається з 2/3 частин квартири № 8 в будинку № 2 на вул. Шафарика у м. Львові. Така частка належала спадкодавцю згідно свідоцтва про право власності на квартиру та свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.1997р., виданого спадкодавцю після смерті її чоловіка, який помер 13.04.1997р. (а.с.13, 16). Як вбачається зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.53-71), право власності спадкодавця на зазначену частку квартири не зареєстровано. Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини, за правилами ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ч. 1 ст. 1268 ЦК України. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Обовязок спадкодавця за життя провести державну реєстрацію прав на нерухоме майно, виконання якого передбачалось Постановою КМУ від 27.02.1995р. № 150 «Про Концепцію розвитку житлово-комунального господарства в Україні» у даних правовідносинах лише засвідчує можливість розпорядження майном, однак не обмежує особу у праві на це майно, яке належить такій особі відповідно до актів цивільного законодавства та після смерті цієї особи переходить до спадкоємців. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Визнання права в цивільному законодавстві це спосіб захисту, який застосовується у випадку спору між субєктами цивільного права з приводу наявності чи відсутності правовідносин між сторонами і відповідно наявності чи відсутності цивільного права та цивільного обовязку. Однак, слід зазначити, що в силу ст. ст. 8, 55, 124 Конституції України, цей спосіб захисту може застосовуватись не тільки за наявності спору, але й при невизначеності правового стану майна. Такий спосіб захисту здійснюється на підставі предявлення позову про визнання права власності, який може поєднувати не тільки правову вимогу визначення наявності чи відсутності правовідносин, а ще й вимогу про наявність чи відсутність цивільних прав та обовязків щодо майна. В даній справі спадкодавець ще за життя, отримавши право власності на частку в квартирі, не вчинив дій щодо реєстрації права власності, чим обмежив своїх спадкоємців у праві прийняття спадщини. Оскільки така обставина не спростовує права власності спадкодавця, а лише виключає можливість оформлення позивачем своїх спадкових прав в позасудовому порядку, суд знаходить позовні вимоги підставними, та з метою захисту цих прав, ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі. З огляду на викладене,

Outcome: approved