Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його особистою власністю 44/50 частин квартири [ADDRESS], а також визнати за ним право власності на 3/5 частини квартири [ADDRESS] у порядку поділу майна подружжя. В обґрунтування зазначений вимог позивач посилався на наступне: 23 вересня 2000 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 631. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2015 року шлюб було розірвано. Проживаючи однією сім'єю сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство і спільні кошти за час шлюбу, доходи витрачали на купівлю продуктів харчування, одягу, витрачали на інші потреби. Зарплата позивача на час придбання квартири [ADDRESS] у 2010 році складала близько 2500 грн., на час придбання квартири [ADDRESS] близько 800 грн. щомісячно. Під час шлюбу відповідачка отримувала заробітну плату близько мінімальної, а деякий час взагалі вона не працювала, інших доходів вона не мала. Інших доходів під час шлюбу ми не мали. Враховуючи викладене, [PERSON] зазначив, що дозволити собі придбання нерухомості за власні кошти вони не могли. 22 грудня 2006 року батько позивача, [PERSON], який діяв на підставі довіреності своєї матері, продав особисту квартиру [ADDRESS]. Ця квартира належала бабці позивача, [PERSON]. Продаж вказаної квартири вчинено за суму 226745 грн., що станом на час продажу складало еквівалент 44900 доларів США, що безпосередньо вказано в договорі купівлі - продажу. Після продажу цієї квартири бабуся та батько позивача подарували йому ці особисті кошті для купівлі квартири. Ці гроші були використані за призначенням. Через три дні, 26 грудня 2006 року, саме за ці особисті гроші, позивач купив квартиру [ADDRESS]. Квартира №229 у будинку № 23 була куплена за суму 183315 грн., різниця в сумі 43430 грн. була використана в подальшому. 10 травня 2010 року, зазначена квартира була продана з метою купити іншу, і саме квартиру №48, яка розташована у будинку №27 по вулиці Корчагінців у м. Харкові. Продаж квартири №229, яку позивач вказує як особисту власність, було здійснено за суму 269480 грн., що на час продажу було еквівалентно 34000 доларів США. Того ж дня, 10 травня 2010 року, за особисті гроші позивача, отримані від продажу його квартири, була придбана квартира [ADDRESS], за суму 404220 грн., еквівалентно 51000 доларів США. В звязку з тим, що купівля-продаж нерухомості понад одного разу протягом року обкладено податком, купівля квартири була оформлена на дружину позивача на той час, [PERSON], відповідача по справі. Таким чином, як зазначив позивач, квартира [ADDRESS] фактично придбана за його особисті гроші, отримані з продажу його квартири [ADDRESS], яка у свою чергу придбалась за гроші його бабусі, яка разом з його батьком подарувала йому саме для купівлі квартири, яка є предметом цього позову. Будь-якого іншого джерела отримання грошових коштів для придбання нерухомості не було. Сімейний бюджет сторін по справі був значно малий, а отже поліпшити свої житлові умови вони власноруч не могли. Таким чином, позивачем вирахувано, що 88 % вартості квартири №48 за договором купівлі - продажу сплачено за його особисті гроші, і таким чином квартира в цій частині не є спільною власністю, а саме 44/50 частин квартири №48. Таким чином, з врахуванням витрачених особистих грошей позивача на купівлю квартири, в спільній власності знаходиться лише 6/50 частин квартири №48. Оскільки в добровільному порядку сторони не змогли врегулювати зазначене питання, позивач звернувся до суду. Також позивач просив стягнути судові витрати сплачений судовий збір та суму, сплачену за правову допомогу у розмірі 6900 грн. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила: поділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON], визнавши за [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] з відступленням від засад рівності часток з урахуванням інтересів неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а за відповідачем [PERSON] визнати право власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS]; в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] 1 /2 вартості гаражного боксу № 046, розташованого в товаристві «Авто-19» по вулиці Салтівське шосе, 161 міста Харкова, в розмірі 13500 грн.; в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості спільно набутих під час шлюбу домашнього кінотеатру марки «SAMSUNG» вартістю 7600,90 грн., телевізору «LG» вартістю 12 833 грн. 10 коп., компютеру з процесором і монітором вартістю 14000 грн., копіювального пристрою «Epson stylus photo рх 660» вартістю 5000 грн. на загальну суму 19717 грн., а також стягнути судові витрати та 4000 грн. за послуги адвоката. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилалась на наступне: сторони перебували у шлюбі з 2000 року по 2015 рік. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що син мешкає разом з неї, залишається на її утриманні, аліментів позивач не отримує. Перед розірванням шлюбу сторони домовились про розподіл майна, але на цей час, бажає забрати у [PERSON] майже всю квартиру. [PERSON] зазначила, що 10 травня 2010року вони разом з [PERSON] придбали у спільну власність квартиру [ADDRESS], до листопада 2015 року з відповідачем спільно проживали у зазначеній квартирі. Проте, з листопада 2015 року відповідач залишив сімю, та з того часу мешкає в іншій родині. Позивач за зустрічним позовом просить відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема врахувати інтереси неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та визнати право власності за [PERSON] на 2/3 частини квартири, при цьому позивач посилалась на висновки колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 липня 2011 року, де надана правова оцінка щодо врахування інтересів неповнолітніх дітей під час поділу спільного майна подружжя. Також, позивач за зустрічним позовом зазначила, що під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі - продажу на імя [PERSON] у товаристві «Авто-19» був придбаний гаражний бокс № 046, розташований за адресою: м. Харків, вул. Салтівське шосе, 161. Вказаний гаражний бокс також придбаний за спільні кошти подружжя. Право власності на зазначений гаражний бокс зареєстровано за відповідачем, але всі документи зберігаються у [PERSON] Також, під час шлюбу за рахунок спільних коштів були придбані наступні речі для домашнього вжитку, а саме: домашній кінотеатр марки «SAMSUNG» вартістю 7600,90 грн., телевізору «LG» вартістю 12 833 грн. 10 коп., компютеру з процесором і монітором вартістю 14000 грн., копіювального пристрою «Epson stylus photo рх 660» вартістю 5000 грн. Зазначені речі разом з чеками та гарантійними талонами відповідач вивіз із квартири без мого відома і тому позивач просить стягнути 1/ 2 вартість зазначеного майна. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечували. Крім того, позивач пояснив, що він бажає у майбутньому залишити частину належної йому квартири своєму сину - [PERSON], оскільки на цей час [PERSON] мешкає з іншім чоловіком, у них скоро народиться дитина, і тому в майбутньому можуть бути ущемлені права його дитини, якому на цей час він у повному обсязі надає всіляку допомогу. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти первісного позову, та підтримали зустрічний позов. Також [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що посилання [PERSON] на те, що нібито кошти на придбання квартири [ADDRESS] надавав його батько надумані та не відповідають дійсності. Ані [PERSON], ані [PERSON] будь - яких коштів відповідачу не дарували. У 2006 році була продана квартира [ADDRESS], яка належала бабці [PERSON] - [PERSON] Кошти від продажу зазначеної квартири були розділені між синами [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] (батьком колишнього чоловіка [PERSON]В.). [PERSON] поділив кошти між собою, сином [PERSON] та дочкою [PERSON], а його брат [PERSON] між синами [PERSON] та [PERSON]. Для придбання однокімнатної квартири [ADDRESS] були використані кошти, які ми позичили у брата (батька відповідача) - [PERSON]С, а згодом віддали їх у повному обсязі, а також за кошти родичів [PERSON], а саме: матері - [PERSON] та брата - [PERSON], які останні надавали і без вимоги повернення, та за кошти, які сторони по справі відкладали протягом подружнього життя, для придбання квартири. [PERSON] зазначила, що [PERSON] безпідставно вважає квартиру [ADDRESS] своєю особистою квартирою, бо зазначена квартира була куплена за спільні кошти та кошти родичів [PERSON] крім того, на придбання вказаної квартири, меблів, побутової техніки, здійснення ремонту у зазначеній квартирі родичі [PERSON] надали грошові кошти у загальній сумі 145 тисяч гривень. У 2010 році сторони разом придбали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] частково за кошти, які отримали від продажу квартири [ADDRESS], а частково за кошти, які знов надали рідні [PERSON] - мати та брат, а це понад 100 000 гривень. Крім того, ремонт який було проведено у квартирі, здійснювався частково за кошти брата [PERSON] Також позивач за зустрічним позовом зазначила, що її мати мешкає у Луганській області та має 8 га землі, яку протягом 10 років здає в оренду, отримані кошти накопичувала, а потім надавала доньці, не вимагаючи їх повернення. Також мати тримає домашнє господарство і вирощує на присадибній ділянці овочеві культури, які надавали сторонам по справі. Крім того, [PERSON] зазначила, що її рідний брат за період її подружнього життя надав їм матеріальну допомоги у розмірі понад 125тис гривень без вимоги їх повернення. У судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що [PERSON] є його племінником, також знає і [PERSON], яка є дружиною племінника, з якою разом прожили 15 років у гарних стосунках. Свідку відомо, що його брат [PERSON], за дорученням їх матері, продав квартиру матері у м. Харкові по вул.. Отакара Яроша. Кошти від продажу квартири пішли на придбання однокімнатної квартири для сторін по справі. Свідок про укладанні договорів присутнім не був. Свідок від продажу квартири ніяких грошей не отримував. Свідку відомо що головним годувальником у родині був [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він є батьком [PERSON] Свідок повідомив, що у грудні 2006 року ним була продана двокімнатна квартира його батьків по вул.. О. Яроша, та відразу була придбана однокімнатна квартира для родини сина. Оскільки після продажу квартири залишилися гроші у сумі 6000 доларів США, він віддав їх сину для подальшого придбання трьохкімнатної квартири, яка була придбана у 2010 році. Свідок зазначив, що він не оформлював договір дарування грошей синові, оскільки довіряв невістці та добре до неї ставився. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила. Що вона є сестрою [PERSON] Свідку відомо, що їх батько продав квартиру своїх батьків та придбав квартиру для брата. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що працює агентом по нерухомості. У 2010 році у неї був укладений ексклюзивний договір на продаж однокімнатної квартири позивача та через декілька днів була придбана трьохкімнатна квартира позивачем. Свідки [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні зазначили, що є подругами [PERSON] Їм відомо, зі слів [PERSON], про те як сторони разом купували та продавали квартири. На цей час відомо, що [PERSON] вивіз всю техніку зі спірної квартири. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. \~Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбу з 23 вересня 2000 року. Шлюб розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2015 року. У шлюбі народилась дитина [PERSON], [INFO]. Відповідно до договору купівлі продажу від 10 травня 2010 року, посвідченому приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~\~кожна сторона\~\~зобов'язана довести\~\~ті обставини,\~\~на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма права, передбачена\~ст. 60 СК України, створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності і це означає, що № 48 по вул. Корчагінців, 27 у м. Харкові. Судом досліджувався договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 02 грудня 2006 року та договори купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06 грудня 2006 року та 10 травня 2010 року. З зазначених договорів вбачається що [PERSON], який діяв від імені [PERSON], 02 грудня 2006 року продав квартиру [ADDRESS], [PERSON] 06 грудня 2006 року придбав квартиру [ADDRESS], а 10 травня 2010 року продав її. Посилання [PERSON] та представника на той факт, що після продажу квартири [ADDRESS], його батько подарував особисто йому гроші для придбання квартири [ADDRESS] є неспроможними, оскільки не підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст.. ст. 58, 59 ЦПК України, доказами по справі. Так, відповідно до пояснень допитаних свідків [PERSON], батька позивача [PERSON], гроші від продажу квартири пішли на придбання житла родині сина. Позивачем не надано ні розписок про отримання коштів від батька, ні договору дарування грошей на підтвердження своїх вимог. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідчить про факт укладання вищевказаних договорів купівлі-продажу квартир, та не можуть служити підставою для підтвердження цільового, особисто для [PERSON], витрачання грошей на придбання майна [PERSON] як особистого, за особисті кошти. \~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. \~\~\~\~ Відповідно до вимог\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. \~\~\~\~ При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. \~\~\~\~ Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30\~постанови від\~\~\~\~21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,\~визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3\~ст. 70 СК України\~в окремих\~випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1\~ст. 60 СК України). [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.. ст. 58, 59 ЦПК України, існування обставин, що мали би істотне значення по справі. Як встановлено у судовому засіданні, та не заперечується сторонами по справі, позивач по справі у добровільному порядку надає допомогу на розвиток дитини, та не відмовляється від цього у майбутньому. Також, суд враховує пояснення позивача про той факт, що звернення до суду обумовлено насамперед інтересами дитини, оскільки на цей час відповідачка мешкає у іншій родині. Крім того, суду не надано доказів про визначення місця проживання дитини та доказів про встановлення судом з ким з батьків буде мешкати дитина. Посилання [PERSON] та її представника на висновки колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 липня 2011 року, де надана правова оцінка, щодо врахування інтересів неповнолітніх дітей під час поділу спільного майна подружжя є неспроможними, в розумінні ст.. 360-7 ЦПК України, та крім цього у зазначеному рішенні суду не вирішені позовні вимоги на користь сторони по справі з урахуванням прав дитини. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] такими, що підлягають частковму здоволенню в частині визнання права власності на ? частину спірної квартири за кожним. Позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення 1/2 вартості гаражного боксу № 046, розташованого в товаристві «Авто-19» по вулиці Салтівське шосе, 161 міста Харкова, в розмірі 13500 грн.; 1/2 вартості спільно набутих під час шлюбу домашнього кінотеатру марки «SAMSUNG» вартістю 7600,90 грн., телевізору «LG» вартістю 12 833 грн. 10 коп., компютеру з процесором і монітором вартістю 14000 грн., копіювального пристрою «Epson stylus photo рх 660» вартістю 5000 грн. на загальну суму 19717 грн. не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] не надано доказів про виникнення права власності на гаражний бокс № 046, розташованого в товаристві «Авто-19» по вулиці Салтівське шосе, 161 міста Харкова, та не доведено встановлення факту вивезення вищевказаних речей позивачем з квартири. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON] про їх обізнаність по факту вивезення речей позивачем по справі не є належними, оскільки про зазначений факт їм відомо тільки за слів [PERSON] та зазначена обставина не знайшла свого підтвердження під час слухання справи. Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 84 ЦПК України\~витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На підтвердження витрат на правову допомогу [PERSON] була надана квитанція без номеру від 08 липня 2016 року юридичної консультації № 2 Фрунзенського району м. Харкова про сплату суми у розмірі 6900 грн. про сплату послуг з надання правової допомоги. На підтвердження витрат на правову допомогу [PERSON] була надана квитанція без номеру від 25 березня 2016 року адвоката [PERSON] про сплату суми у розмірі 4000 грн. за послуги з надання правової допомоги. За таких обставин, вимога про компенсацію витрат на правову допомогу є обґрунтованою. Постановою Кабінету Міністрів України\~\~№ 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави»\~\~витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити вимогу [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу частково на суму 3000 грн. На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити вимогу [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу частково на суму 3000 грн. [PERSON] була надана заява про повернення зайво сплаченого судового збору у сумі 2436 грн. [PERSON] було подано заяву про повернення зайво сплаченого судового збору у сумі 2756 грн. Відповідно до ст.. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 551 грн. 20 коп. та не більше 4134 грн. У відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За змістом п. 1 ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] було сплаченого зайво судового збору на суму 2436 грн., [PERSON] на суму 2756 грн. зазначені суми підлягають поверненню сторонам по справі.

Outcome: partial