Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва 28.12.2019 року з позовом, згідно якого просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 11598 гривень 80 копійок та судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що з вини відповідача сталася ДТП, внаслідок якої, з урахуванням здійсненого АТ «ПРОСТО-страхування» страхового відшкодування, [PERSON] заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої складає різницю між сумою збитків та страховим відшкодуванням, а саме: 25996, 59 - 14397,73 = 11598,86 гривень. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 31.01.2020 року було відкрито провадження у справі після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 16.03.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Рехлецький Р.В. не з`явились, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні; заперечень проти заочного розгляду справи не надано. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без повідомлення причин; відзив відповідачем не подано, у зв`язку з чим, за відсутності заперечень позивача проти такого вирішення справи, справа розглядається в порядку ст. 280 ЦПК України шляхом ухвалення заочного рішення на підставі доказів, що є у справі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (далі за текстом АТ «ПРОСТО-страхування»), у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, пояснень щодо позову не надав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, пояснень щодо позову не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19.07.2018 року близько 19:45 годин, [PERSON] керуючи транспортним засобом «FordKuga» номерний знак [NUMBER] , рухаючись по проспекту Центральному у місті Миколєві, в районі будинку № 71-А , не врахував дорожньої обстановки, проявив неуважність, не дотримався безпечної відстані, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом «DaewooLanоs», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який в свою чергу, продовжив самовільний рух та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2113, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.09.2018 року (справа №490/6137/18, провадження №3/490/3126/2018) [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на [PERSON] адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі 340,00 гривень. Відповідно до висновку № 174-18 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля ВАЗ 2113 реєстраційний номер [NUMBER] , розмір спричиненої [PERSON] матеріальної шкоди складає 25996,59 гривень. Додатково розмір спричинених [PERSON] матеріальних збитків, підтверджується рахунком № 76 від 09.10.2018 року ФОП [PERSON] , актом виконаних робіт від 09.10.2018 року, відповідно до яких вартість відновлювального ремонту автомобіля складала 28790,00 гривень. Цивільна відповідальність відповідача була застрахована в акціонерному товаристві «ПРОСТО-страхування», поліс АК № 8309371. Страховий ліміт відповідно полісу складає 100 000,00 гривень. Страховий випадок - спричинення майнової шкоди третім особам. 18.10.2018 року [PERSON] було подано заяву до АТ «ПРОСТО-страхування» на виплату страхового відшкодування за страховим випадком, який стався 19.07.2018 року, згідно якої він просив на визначені реквізити зарахувати узгоджену суму страхового відшкодування у розмірі 14010,73 гривень. За наслідками розгляду страхової справи АТ «ПРОСТО-страхування» 31.10.2018 року складено страховий акт № 130170, яким визначено сплатити [PERSON] страхову виплату у розмірі матеріального збитку 14510,73 гривень за вирахуванням франшизи 500,00 гривень за умовами договору страхування. Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 22.10.2019 року було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до АТ «ПРОСТО-страхування», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , [PERSON] про відшкодуванням повного розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, роз`яснено положення ст. 1194 ЦК України. Різниця між сумою збитків та страховим відшкодуванням складає: 25996, 59 - 14397,73 = 11598,86 гривень. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення ЦК України, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Зазначене відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі №754/1114/15ц (провадження №61-1156св18) та постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. З урахуванням встановлених обставин справи, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 11 598 гривень 86 копійок в рахунок відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідач, який у судове засідання не з`явився, заперечень проти цього не надав. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку із повним задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати з оплати судового збору у сумі 768 гривень 40 копійок та витрати, пов`язані із залученням спеціаліста у сумі 2000 гривень (квитанція суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] до прибуткового касового ордеру від 30.07.2018 року). Куруючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 168, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 11, 12, 14, 509, 511, 599, 636, 999, 1187, 1194 ЦК України, суд

Outcome: approved