Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу від 19.01.2004 року він придбав у [PERSON] гараж площею 16,2 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу ним повністю виконано, а саме передано продавцю [PERSON] 8000,00 грн., що підтверджується п. 2.1 даного договору, а відповідач в свою чергу передала йому вказаний гараж та ключі від нього. Незважаючи на виконання всіх істотних умов договору відповідач нотаріально завірити даний договір купівлі-продажу не встигла оскільки померла [INFO]. Спадкоємцем [PERSON] є відповідач [PERSON], однак останній ухиляється від переукладення договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення посилаючись на постійну зайнятість та відсутність коштів на оплату послуг нотаріуса. Тому, беручи до уваги, що він, як добросовісний набувач більше десяти років володіє та користується спірним гаражем, майнових прав щодо даного майна ніхто не заявляв, а тому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на гараж площею 16,2 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, оскільки, щодо заочного розгляду справи не заперечує позивач. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 17.11.1987 року надано дозвіл [PERSON] на встановлення гаража по [ADDRESS]. Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №528 від 25.04.2001 року вирішено дозволити [PERSON], учасниці Великої вітчизняної війни користуватися гаражем, що розміщений по [ADDRESS]. Як вбачається з довідки виданої ПП «Східний Масив» від 29.01.2015 року, у 1988 році [PERSON] та [PERSON] побудовано за адресою [ADDRESS] гараж, який має цегляні стіни, металевий каркас та стоїть на бутобетонному фундаменті та розміщений на прибудинковій території. Згідно договору купівлі-продажу від 19.01.2004 року [PERSON] (Продавець) продала, а [PERSON] (Покупець) придбав гараж площею 16,2 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS]. за ціною 8000,00 грн. Зі сторони Покупця [PERSON] Договір купівлі-продажу виконано повністю, а саме передано продавцю [PERSON] 8000,00 (вісім тисяч) гривень, що підтверджується пунктом 2.1. договору та актом приймання-передачі від 19.01.2004 року. Відповідно до акту прийняття нерухомого майна від 19.01.2004 року [PERSON] передала [PERSON], а останній прийняв гараж площею 16,2 кв. м, який знаходиться за адресою [ADDRESS] та ключі до нього. Однак, продавець [PERSON] не повністю виконала взяті на себе зобов'язання і ухилилася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу гаража, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON], який є сином та спадкоємцем [PERSON], майнових прав на гараж площею 16,2 кв. м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] не заявляє, однак ухиляється від переукладення договору купівлі-продажу гаража та його нотаріального посвідчення. Згідно технічного висновку складеного СМП «Науково-виробнича фірма «ОКО», факт встановлення металевого гаража площею 16,2 кв. м, який знаходиться за адресою [ADDRESS] не суперечить вимогам ДБН, санітарно-гігієнічних та протипожежних вимог згідно ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень». Зазначений гараж знаходиться в доброму технічному стані і придатний для подальшої його експлуатації. Згідно технічного паспорта виготовленого 23.10.2014 року ПП проектне бюро «Євростиль» на замовлення [PERSON], гараж, який знаходиться за адресою [ADDRESS] має загальну площу 16,2 кв.м. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, суд враховує наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, питання про набуття права власності на нерухоме майно застосовується з 01 січня 2001 року. Частиною 3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] згідно договору - купівлі-продажу від 19.01.2004 року купив у [PERSON] спірний гараж, договір купівлі продажу не був посвідчений нотаріально у зв'язку зі смертю продавця [PERSON], однак позивач більше 10 років добросовісно користується придбаним гаражем, майнових прав на який спадкоємцем [PERSON] - відповідачем [PERSON] не заявлено. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що [PERSON] більше 10 років фактично добросовісно, відкрито, безперервно володів, користувався та утримував придбаний за договором купівлі-продажу від 19.01.2004 року гараж площею 16,2 кв.м., який знаходиться по [ADDRESS], а тому позов слід задовольнити, та визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на гараж площею 16,2 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS]. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved