Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 09.07.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошей, що посвідчений Ганчук Ю.Я. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, згідно з якою відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] в борг в розмірі - 15 000 доларів США. У відповідності до договору, відповідач розуміючи значення своїх дій без будь-якого примушення, як фізичного так і морального, взяв в борг строком з 09.07.2016 р. по 15.08.2016 р. без сплати відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 15 000 доларів США, що становила 372 552 грн. по курсу, встановленому НБУ на момент укладення даного договору. Також, договором позики від 09.07.2016 року передбачено, що сторони домовилися про те, що, якщо відповідач, своєчасно не повернув загальну суму позичених коштів або їх частку, то позивач має право звернутися у відповідності до норм чинного законодавства, за стягненням всієї суми грошових коштів. При таких обставинах, як випливає з договору Позики від 09.07.2016 року відповідач отримав від позивача грошову суму у розмірі 15 000 доларів США. Відповідач підтвердив, що підписанням даного договору підтверджує факт передання коштів йому у позику. Враховуючи зазначене, починаючи з 15 серпня 2016 року у відповідача виникає обов'язок по виконанню грошового зобов'язання щодо повернення позивачу суми позики (боргу), а саме грошову суму у розмірі 15 000 доларів США, що станом на 15 листопада 2017 року за курсом НБУ становить 402 750 грн. 00 коп. При таких обставинах, відповідач не виконав покладене на нього грошове зобов'язання в строк та в порядку, передбаченому договором позики від 09.07.2016 р., не повернувши позику у вигляді грошової суми у розмірі 15 000 доларів США в строк до 15.08.2016 р., про що свідчить відсутність будь-якого письмового доказу, який би свідчив про виконання відповідачем свого зобов'язання, внаслідок чого порушив умови та право позивача на повернення коштів переданих відповідачу в позику. Таким чином відповідач мав повернути суму позики не пізніше 15.08.2016 року. З огляду на викладене в позовній заяві, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 402750,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 78686,56 грн. та три відсотки річних в розмірі 15128,00 грн., а також суму сплаченого судового збору. В судовому засіданні позивач з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. За даних обставин, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача, представника позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії договору позики грошей від 09.07.2016 року, [PERSON] передав у власність, а позичальник [PERSON] прийняв 372552,00 грн., що за курсом НБУ на день складання договору є еквівалентом 15000,00 доларів США строком до 15.08.2016р. без сплати відсотків за користування грошовими коштами (а.с.6). Також, договором позики від 09.07.2016 року передбачено, що сторони домовилися про те, що, якщо відповідач, своєчасно не повернув загальну суму позичених коштів або їх частку, то позивач має право звернутися у відповідності до норм чинного законодавства, за стягненням всієї суми грошових коштів. Відповідач підтвердив отримання суми коштів в розмірі 372552,00 грн., що за курсом НБУ на день складання договору є еквівалентом 15000,00 доларів США підписанням даного договору. Отже, починаючи з 15 серпня 2016 року у відповідача виник обов'язок по виконанню грошового зобов'язання щодо повернення позивачу суми позики (боргу). В судовому засіданні позивач зазначив, що 09 липня 2016 року ним надались кошти відповідачу в доларах США. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ч.1 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідачем не виконані умови щодо повернення коштів в строки, передбачені договором, суд ввжає за необхдні задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача на користьб позивача гривневий еквівалент, що становить суму за курсом НБУ станом на 15.11.2017р. в розмірі 402750,00 грн. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат в розмірі 78686,56 грн. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, за період з15.08.2016 року по 15.11.2017 року (457 днів), три відсотки річних становить суму в розмірі 1 128 грн (402750 х 3 х 457 : 365 : 100), які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. З відповідача слід також стягнути на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір в сумі 4 814 грн 36 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: partial