Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 65, 6 кв. м., житловою 39,2 кв. м., від 11 червня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] р./№ 762, укладений між відповідачкою та [PERSON], [PERSON], в частині покупця із переведенням прав та обов'язків покупця на позивача. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 28 травня 2010 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений договір доручення, згідно умов якого позивач передав відповідачці грошові кошти у розмірі, еквівалентному 60000,00 доларів США для придбання на ім'я позивача квартири. Проте, всупереч вказаному договору, відповідач на отримані від позивача грошові кошти придбала квартиру на своє ім'я. Також позивач надав суду письмові пояснення, в яких вказав, що зазначені обставини встановлені набувшим законної сили рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.07.2014 року по справі № 520/926/14-ц. Просив суд визнати договір купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 65, 6 кв. м., житловою 39,2 кв. м. від 11 червня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] р./№ 762 - недійсним в частині покупця, перевести права та обов'язки покупця за вказаним договором купівлі - продажу на позивача. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали заяви про слухання справи за їхньої відсутності. Представник позивача просив суд розглядати справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача просив слухати справу за його відсутності, позов визнав в повному обсязі. Відповідно до матеріалів справи така неявка відповідачів є повторною, а за такого, відповідно до положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України, приймаючи до уваги згоду позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому підлягають задоволенню. Судом встановлено, що згідно розписки від 28 травня 2010 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму в розмірі, еквівалентному 60000,00 доларів США для придбання на ім'я позивача квартири. За договором купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 65, 6 кв. м., житловою 39, 2 кв. м. від 11 червня 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] р./№ 762, відповідачем було придбано вказану квартиру на своє ім'я. Вказані обставини встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.07.2014 року по справі № 520/926/14-ц, що на теперішній час набуло законної сили та відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України звільняє сторони від їх доказування. Ст. 202 ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ч. 1, ч. 5 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Згідно ст. 217 ЦПК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Зміст такого договору полягає у відчуженні майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, суд вважає, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу, відповідач діяла від імені позивача, в його інтересах і здійснила придбання майна, яке було предметом договору, за кошти позивача, тобто фактичним покупцем за договором купівлі-продажу від 11 червня 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] р./№ 762 квартири [ADDRESS], є позивач. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved