Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 12 лютого 2017 року [PERSON] отримав позику від позивача грошові кошти у сумі 8 000,00 гривень, які відповідач зобов'язався повернути 15 березня 2017 року, що підтверджується Договором позики та розпискою від 12 лютого 2017 року. У вищевказаний строк відповідач, в порушення своїх договірних зобов'язань, позику не повернув. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагував. Тому позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 8 541,88 грн. та неустойку в розмірі 9 297,54 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив. За письмовою згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 549 ЦК України визначає що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні, 12 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] передав у власність грошові кошти в сумі 8 000 грн., а [PERSON] зобов'язався повернути позику у строк до 15 березня 2017 року. В разі прострочення повернення позики позикодавець має право нараховувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та штраф у розмірі 100 % від несплаченої суми (п. 5 Договору позики). На підтвердження взятих на себе боргових обов'язків відповідач [PERSON] підписав розписку про отримання позики від 12.02.2017 року. У визначений договором строк повернення коштів, відповідач свої зобов'язання не виконав, чим порушив права позивача і які підлягають захисту в судовому порядку, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу в розмірі 8 000 гривень. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню індекс інфляційних втрат в розмірі 541,88 грн. та пеня в розмірі 755,66 грн. Вимоги позову щодо стягнення з відповідача процентів за договором позики, суд вважає за можливо задовольнити частково, та стягнути з відповідача суму процентів в розмірі 8000 грн., а не 8 541,88 грн. як просить позивач, оскільки розмір процентів по договору визначався без врахування встановленого індексу інфляції. Стаття 60 ЦПК України визначає що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦК України судові витрати суд покладає на відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 549, 550, 1046-1048 ЦК України, та

Outcome: approved