Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 24 листопада 2002 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі народилося двоє дітей [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO]. Позивач вказує, що до липня 2014 року проживав разом з усією сім'єю в м. Києві. На початку липня 2014 року відповідач, нікому не повідомивши, зібрала усі речі та переїхала проживати до м. Луцька, куди незабаром переїхав і позивач з дітьми. За весь період проживання дітей окремо від матері, [PERSON] довгий час взагалі не цікавилася життям та здоров'ям своїх дітей, а вихованням та доглядом за дітьми займався лише позивач. За весь період навчання [PERSON] в школі старшого сина з'являлася декілька разів, але і такі відвідування здійснювалися лише з метою приниження. До молодшого сина - [PERSON] відповідач не навідувалася жодного разу. Розмови дітей з відповідачем закінчувались нервовими розладами та погіршенням стану здоров'я. 11 листопада 2014 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. На даний момент діти проживають з позивачем в [ADDRESS]. Дітям створені усі умови для нормального проживання та виховання, усім необхідним дітей забезпечує позивач. Позивач не забороняє та жодним чином не намагається обмежити в спілкуванні матір з своїми дітьми. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON], за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася. Суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, оскільки у справі є достатньо доказів про права і обов'язки сторін. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник служби у справах дітей Луцької міської ради Шульган Ф.П. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, зазначив що діти дійсно проживають з батьком, їм створені усі належні умови, про що в матеріалах справи є відповідний висновок. Суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідача по наявним матеріалам справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПКУкраїни. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.11.2002 року по 11.11.2014 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 5-6). Від спільного подружнього життя сторони мають двох синів: [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Батько дитини - [PERSON], Мати - [PERSON] (а.с. 7). [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Батько дитини - [PERSON], Мати - [PERSON] (а.с. 8). Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно з ч. 2 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків щодо дітей. З позовної заяви слідує, що на початку липня 2014 року відповідач нікому не повідомивши, з невідомих позивачу причин зібрала усі речі та переїхала проживати до міста Луцька. При цьому відповідач не телефонувала та не намагалась будь-яким чином зв'язатись з позивачем, чи з кимось із своїх синів, щоб поцікавитись їхнім станом здоров'я. Таким чином слід вважати, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків. З висновку Луцького МВ УМВС України у Волинській області вбачається, що після розірвання шлюбу діти проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). В акті обстеження умов проживання зазначено, що разом з [PERSON] проживають його діти - [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] (дідусь), [PERSON] (бабуся) та [PERSON] (дядько дітей). Для дітей створені належні умови для навчання та відпочинку (а.с. 14.). Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Як вбачається з інформації про учня 6-А класу Луцької СЗОШ № 5 [PERSON] навчається у Луцькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 5 Луцької міської ради Волинської області з 1 вересня 2014 року. Вихованням дитини займається батько, [PERSON]. [PERSON] проживає разом з ним, молодшим братом та бабусею і дідусем. Мати, [PERSON], за І семестр 2014-2015 навчального року відвідала школу три рази. Під час цих зустрічей дитина уникала будь-якого спілкування з матір'ю, адже вона принижувала гідність [PERSON] в присутності однокласників. На батьківських зборах [PERSON] не була присутня жодного разу, сина після занять не зустрічала, його навчальними досягненнями поцікавилася один раз з предмету «Історія». Спілкування після розмови закінчилося обуренням і конфліктом з дитиною. Батько систематично відвідує школу, контролює навчальний і виховний процес сина (а.с. 11). Як вбачається з інформації про вихованця відділу дошкільного розвитку дітей «Маленька школа» Луцького Палацу учнівської молоді [PERSON] навчається у даному навчальному закладі з вересня 2014 року. Вихованням дитини займається тато, [PERSON]. Мама, [PERSON], за І семестр 2014-2015 навчального року жодного разу не з'явилася в «Маленькій школі» (а.с. 10). З довідки про стан здоров'я дітей, виданої КЗ «Луцька міська дитяча поліклініка» (а.с. 15), вбачається, що [PERSON] за період з 07.07.2014 року по 06.03.2015 року понад десять разів звертався до медичного закладу. З довідки, виданої Психотерапевтичним центром «IQ» вбачається, що у [PERSON] погіршення психологічного стану виникло після того як мама в школі неодноразово в присутності однокласників принижувала і ображала сина. [PERSON] сприймає таку поведінку мами як власну провину, образу і меншовартість, чим спричиняються моральні страждання і психологічна дезадаптація в соціумі (а.с. 16). З довідки, виданої Психотерапевтичним центром «IQ» вбачається, що [PERSON] звертався з скаргами на епізодичний нічний енурез, розлад поведінки у вигляді відмови залишатись в маленькій школі через страх приходу мами, котра в присутності дітей неодноразово влаштовувала сварки із бійками із татом. Виявлено високий рівень особистісної тривоги, напруження захисних механізмів «Я», заперечення спілкування із мамою через внутрішні переживання небезпеки, що суб'єктивно сприймає як загрозу (а.с. 17). Таким чином відповідач негативно впливає на духовний та моральний розвиток дітей, а її дії супроводжуються явною неповагою дітей, чим порушує вимоги ст. 150 СК України. Частина 1,2 ст. 160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач працевлаштований та отримує заробітну плату, а тому може забезпечити дітей усім необхідним (а.с. 12, 13). У витязі з протоколу № 1 складеного Комісією з питань захисту прав дитини встановлено: визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком - [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, проживання [PERSON] та [PERSON] разом з батьком, на думку суду, буде відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки, діти на даний час знаходяться в такому віці, коли їм потрібна материнська турбота, а не приниження та порушення індивідуальності з боку матері. Крім того, діти проживають без матері уже тривалий час, тому задоволення позовних вимог не може бути стресовою ситуацією для дітей. За таких обставин, суд вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання батька.

Outcome: approved