Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов'язання з повернення боргу. В обґрунтування позову зазначив, що заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26.09.2013 року на його користь з [PERSON] стягнуто суму боргу у розмірі 124 000 грн. 00 коп. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18.11.2013 року вищевказане заочне рішення залишено без змін. Однак, відповідач рішення суду не виконав, а тому виникли підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 28.05.2015 року з відповідача на його користь було стягнуто інфляційні втрати в сумі 27900 грн. 00 коп. та 3% річних в сумі 4779 грн. 94 коп. за період прострочення виконання зобов'язання по дату пред'явлення позову - 08.01.2015 року. Однак, відповідач рішення суду не виконає, а тому виникли підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючі з 09.01.2015 року по день пред'явлення даного позову. Просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні збитки та 3% річних за період з 09 січня 2015 року по 29 серпня 2016 року в сумі 62 223 грн. 20 коп. та судові витрати в сумі 683 грн. 13 коп.. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій підтримала заявлені вимоги та просила суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься заява в якій він просить закрити провадження у справі на підставі п. 2 ст. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки вже є рішення, яке набрало чинності з приводу між тими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, згідно заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26.09.2013 року на користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто суму боргу у розмірі 124 000 грн. 00 коп. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18.11.2013 року заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26.09.2013 року залишено без змін. Згідно рішення Селидівського міського суду Донецької області від 28.05.2015 року на з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто інфляційні збитки у сумі 27900 грн.. 00 коп., три проценти річних у сумі 4779 грн.. 94 коп. нараховані за період прострочення виконання зобов'язання по дату пред'явлення позову - 08.01.2015 року., а також судовий збір у сумі 326 грн.. 80 коп. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Отже, рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26.09.2013 року є обов'язковим для виконання боржником [PERSON] з дня вступу його в законну силу, тобто з зазначеної дати, однак, рішення ним не виконане, як в добровільному так і в примусовому порядку . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. В зв'язку з чим, суд вважає, що оскільки судовим рішенням, що набрало законної сили, на користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто суму боргу, то у останнього виникли зобов'язання по їх сплаті і зобов'язання є грошовим. Згідно листа Селидівського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 53/14.57-40 від 02.11.2016 року виконавчий лист № 2/242/1204/13 від 27.11.2013 року. виданий Селидівським міським судом Донецької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 124 000 грн. 00 коп. не виконано. 04.10.2016 року виконавчий документ направлено до Димитрівського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за місцем роботи боржника. Тобто, фактично на день звернення до суду 30.08.2013 року, з цим позовом, заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26.09.2013 року не виконано. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації(плати від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові). Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-113 цс 14 від 01.10.2014 року в спорі про застосування наслідків порушення грошового зобов'язання. Судом встановлено, що періодом прострочення виконання грошового зобов'язання є період з 09 січня 2015 року (дата ухвалення попереднього судового рішення) по день звернення позивача до суду з даним позовом, тобто по 29 серпня 2016 року. Таким чином, сума боргу з урахуванням наявних даних Держкомстату щодо індексу інфляції за період прострочення складає 186 223 грн. 20 коп., виходячи з розрахунку: 124000,00 грн.*150,18/100, де 124000,00 грн. - сума заборгованості невиконаного зобов'язання; 122,5 - сукупний індекс інфляції за період січня 2015 року - липень 2016 року за даними Держкомстату України. Також, відповідач зобов'язаний сплатити 3 % річних від простроченої суми, що становить 6090 грн. 63 коп., виходячи з розрахунку: 124000 грн. 00 коп.*3%/365*5999, де 599 - кількість днів прострочення за період з 09.01.2015 року по 29.08.2016 року (дата пред'явлення позову). З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON], викладені ним в заяві щодо закриття провадження у справі з підстав п. 2 ст. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки, заявлені позивачем вимоги в даній справі не були предметом розгляду в суді і з цього приводу рішення суду, яке набрало чинності, немає. У відповідності зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 683 грн. 13 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved