Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зрізання багаторічного високорослого дерева волоського горіха. Позов обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0850 га, розташованих в [ADDRESS] , згідно свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого Красилівською міською радою 31 березня 2008 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХМ № 9074827, виданого Красилівською міською радою 20 серпня 2004 року. По сусідству з його домоволодінням по [ADDRESS] розташовані житловий будинок та земельна ділянка відповідача [PERSON] . На земельній ділянці відповідача на відстані 1,9 м. до стіни його житлового будинку, а також до суміжної межі їхніх земельних ділянок, яка проведена по границі їхніх зблокованих частинами торцевих стін житлових будинків, росте багаторічне високоросле дерево волоського горіха, крона якого становить 8 м. Згідно державних будівельних норм, а саме п.2.18.табл.5 з приміткою 1 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» відстань від зовнішньої стіни будинку до осі стовбура дерева повинна становити 5 м. Ці нормативи стосуються дерев з діаметром крони менше 5 метрів та мають бути відповідно збільшені для дерев з кроною більшого діаметру. Густа, велика, розлога восьмиметрова в діаметрі крона дерева горіха сильно затінює його земельну ділянку та житловий будинок, що розташований на ній. Сюди ніколи не проникає сонячне проміння, а тому завжди сиро. Сирість руйнує покрівлю даху та стіну житлового будинку, провокує сирість та неприємний запах в кімнаті. Восени листя даного дерева опадає на дах будинку та земельну ділянку позивача, що приводить до забивання стоків дощової води з даху будинку, а також до забруднення прилеглої до будинку території. Плоди дерева, які падають на дах мого будинку, створюють гуркіт , як вдень так і вночі. Окрім того дереву горіха вже понад 40 років, вікова межа експлуатації швидкоростучих дерев, до яких відноситься і волоський горіх, що вирощується на вулицях, в проїздах, площах, згідно п.9.1.15 «Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України» становить 45 років. Дерево, що досягло вікової межі згідно п.9.12 цих же Правил с аварійним. Тому дане дерево горіха створює загрозу руйнування мого житлового будинку внаслідок падіння дерева чи його частини. Все це призводить до незручностей у користуванні земельною ділянкою, перешкоджає нормальному її використанню за цільовим призначенням, негативно впливає на стан будинку, призводить до його руйнування. відпадання оздоблювальної плитки з зовнішньої стіни, сирості, цвілі та неприємного запаху в кімнаті, що в свою чергу негативно впливає на стан здоров`я її мешканців. На неодноразові звернення до відповідача для добровільного вирішення питання усунення вищевказаних порушень, з проханням зрізати горіх, відповідач категорично відмовлявся. 30 червня 2020 року комісією Красилівської міської ради здійснено виїзд для розгляду його заяви щодо порушень правил добросусідства. Вказаною комісією було встановлено порушення та рекомендовано відповідачу [PERSON] видалити дерево волоський горіх, який росте з порушенням ДБН України. Але і цю рекомендацію відповідач проігнорував, що змушує його звернутись за захистом до суду. Відповідач та його представник надали відзив та заперечення на відповідь на відзив, у яких просили у задоволенні позову відмовити, у зв`язку з тим, що позивачем не надано суду жодного належного доказу того, що горіх перешкоджає використанню земельної ділянки за цільовим призначенням. Позивач стверджує, що користувачем земельної ділянки і власником виробничої будівлі радіорелейної станції в 1977 році був райвузол зв`язку, і з тодішнім власником будівлі, на думку позивача, посадка горіха не була узгоджена, але документів, які б підтверджували, що будинок в [ADDRESS] , належав районному відділі зв`язку та відсутність його погодження, не надано. Твердження позивача, що гілля горіха заважає заїзду транспорту на територію позивача, не відповідає дійсності, розмір крони дерева горіха позивачем не вимірювався, вік дерева та те, що дерево перебуває у аварійному стані ґрунтується на припущеннях. Щодо посилання позивача ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників», які введено в дію з 01 квітня 1992 року і діяли до 01 січня 2006 року, то ці норми поширюються на планування забудови земельної ділянки або здійснення реконструкції чи добудови. З 1991 року по сьогоднішній день його будинок та земельна ділянка не переплановувалася та не проводилися реконструкції чи добудування. Згідно відповіді на відзив, позивач вважає, що доводи відповідача викладені у відзиві є безпідставними та необґрунтованими, а саме, користувачем земельної ділянки і власником виробничої будівлі радіорелейної станції був рай вузол зв`язку, з яким відповідач посадку горіха не погоджував. У відзиві представник відповідача зазначає, що в 1980 році начальник Красилівського відділу зв`язку [PERSON] добудував до буднику, де проживав і проживає відповідач, будинок із спільною стіною. Дане твердження не повідає дійсності, а саме, з 1947 року по 1986 рік начальником Красилівського райвузла зв`язку був [PERSON] . Саме під час його керівництва було побудовано, а не добудовано житловий будинок, зблокувавши його частинами торцевих стін з будинком радіорелейної станції, що підтверджується постановою спільного засідання адміністрації і місцевого комітету Красилівського райвузла зв`язку від 14 липня 1981 року, про виділення йому квартири, яку підписав від імені адміністрації начальник райвузла зв`язку [PERSON] . Заселився він по ордеру Красилівської міської ради за № 159 серії АБ, в 1981 році. Відсутність спільної стіни підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, який надала представник відповідача до заперечень. У нас із відповідачем немає спільного подвір`я і горіх, росте на його земельній ділянці, що підтверджується держаним актом на право власності на земельну ділянку та витягом з державного земельного кадастру. Заїзд на його земельну ділянку дійсно проходить впритул до будинку відповідача, але по земельній ділянці загального користування, тобто по землі, яка належить міській раді. Очевидно, так було передбачено проектом забудови будівлі радіорелейної станції. Затінення створює велика, восьмиметрова в діаметрі крона горіха, деякі гілки якої майже лягли на дах будинку. Тобто, затінення створює сукупність всіх гілок і листя від першого розгалуження до верхівки дерева і обрізанням деяких гіллячок, затінення земельної ділянки і будівлі, яка на ній розташована, не ліквідується. Представник відповідача вважає надуманою проблему, що гілля горіха заважає заїзду транспорту на територію позивача, але фотознімок, наданий до позовної заяви засвідчує зворотнє. Підтверджено, що транспорт по доставці будматеріалів не може проїхати під гіллям і тому, працівники, що ремонтували його будинок, вручну переносили будівельні матеріали (цемент, доски та інш.). Після звернення до суду, гіляка зрізана. На час розгляду справи судом діє ДБН 360-92 «Містобудування, планування і забудова міських територій» в частині, що не суперечить нормі ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» введеним в дію 01 жовтня 2019 року. ДБН 360-92 введено в дію 17 квітня 1992 року, п.5.12, табл.5.2 з приміткою 4 - «...дерева, що висаджуються біля будинків не повинні перешкоджати інсоляції освітленості житлових і громадських приміщень. Відстань від будинку, споруди до осі стовбура дерева повинна становити 5 метрів». Таку відстань передбачають всі ДБН і діючі, і втративши чинність.Крім того, представник відповідача вважає, що дерево горіха не знаходиться в аварійному стані. Це є припущенням, яке не відповідає дійсності та спростовується наступним. Дерево горіха посаджено в 1977 році, тобто 43 роки тому. Молодий саджанець, як правило, висаджується в 3-х річному віці. Отже вік горіха - мінімум 46 років. Вікова межа експлуатації швидкоростучих дерев, до яких відноситься і волоський горіх, що вирощуються на вулицях, в проїздах, площах, згідно п. 9.1.15 «Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України» становить 45 років. Дерево, що досягло вікової межі згідно п. 9.12 цих же правил є аварійним. Тому даний горіх створює серйозну загрозу руйнування його житлового будинку, внаслідок падіння дерева чи його частини. Представник позивача та позивач в судове засідання 09 грудня 2021 року не з`явились, від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання 09 грудня 2021 року не з`явились, від представника відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнає, просить в позові відмовити. Суд, враховуючи пояснення, дані сторонами в судовому засіданні 11 листопада 2021 року, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Нормами ст.41 Конституції, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.293 Цивільного кодексу передбачено право особи на повагу до житла і приватного життя, на безпечне для життя і здоров`я довкілля. Діяльність фізичної та юридичної особи, яка порушує ці права особи, є незаконною і може бути припинена за рішенням суду. Стаття 8 конвенції захищає право людини до приватного і сімейного життя, житла і кореспонденції. З урахуванням загальних принципів, передбачених практикою Європейського суду з прав людини, слід зауважити, якщо в конвенції прямо не визнається право на здорове та спокійне середовище для життя, то у випадках, коли людина безпосередньо і серйозно стурбована незручностями, спричиненими іншими особами (поведінка сусідів, функціонування промислових об`єктів тощо), може виникнути питання щодо порушення ст.8 конвенції. Порушення права на повагу до житла не обмежується конкретними фізичними порушеннями, такими як несанкціоноване проникнення в будинок особи, а також включає такі посягання, які не є конкретними чи фізичними, наприклад, шум, запахи або інші форми втручання. Серйозне порушення може призвести до порушення права людини на повагу до житла, якщо це заважає користуватися зручностями свого житла. Такі порушення слід розглядати не лише в аспекті права особи на матеріальний об`єкт/простір, а і як право на отримання задоволення від користування таким об`єктом. З метою оцінки факту порушення права особи на повагу до житла слід визначити чи досягли незручності того мінімального рівня, необхідного для встановлення втручання у права особи на повагу до житла та приватного життя. Оцінка цього мінімуму є відносною і залежить від усіх обставин справи, таких як інтенсивність та тривалість незручностей, їх фізичні чи психічні наслідки. Відповідно до ст.13 ЦК, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені положеннями цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.16 ЦК, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням; при здійсненні права власності власник зобов`язаний дотримуватися вимог закону і моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст.386 ЦК, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому шкоди. Відповідно до положень ст.391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.90 Земельного кодексу, власники ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до положень ст.91 ЗК, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних ділянок та землекористувачів. Згідно зі ст.103 ЗК власники та землекористувачі ділянок повинні обирати такі способи використання ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). У відповідності до частини 1 статті 130 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок, відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення). Статтею 152 ЗК України передбачено, що кожен землекористувач має право вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій присадибної ділянки проводиться її власником або користувачем цієї ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: 1) утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; 2) дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; 3) не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів; 4) відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів; 5) допускати на об`єкти благоустрою, що перебувають у їх власності або користуванні, аварійно-рятувальні та інші служби для здійснення заходів щодо запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини визначені Правилами утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 року № 105. Правила є обов`язковими для виконання всіма установами, підприємствами, організаціями та громадянами, які займаються проектуванням, створенням, ремонтом і утриманням зелених насаджень, розташованих на територіях населених пунктів України (п. 1.3 Правил). До об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів належать, зокрема, зелені насадження прибудинкової території. До елементів благоустрою віднесено, зокрема, зелені насадження (у тому числі, снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях (пп. 3.1, 3.2 цих Правил, ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»). Згідно п. 5.5 Правил відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянках, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі. Перелік дій щодо догляду за зеленими насадженнями, передбачений розділом 9 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України. При проектуванні, будівництві та благоустрою своїх земельних ділянок громадяни повинні дотримуватись Державних будівельних норми «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» 360-92**. Ці норми обов`язкові для органів державного управління, місцевого і регіонального самоуправління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об`єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень. У відповідності до п. 5.12 Державних будівельних норм 360-92** (Таблиця 5.2) «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**», відстань від стін будинків і споруд до осі дерева повинна становити не менше п`яти метрів, куща не менше 1 метра. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Факт низького рівня освітлення кімнат у належному позивачу будинку через затінення деревом волоського горіха, який росте на приватній земельній ділянці [PERSON] на відстані 1,9 метрів від житлового будинку [PERSON] , крона якого становить 8 м, встановлений за наслідками проведення дослідження звернення [PERSON] щодо порушення правил добросусідства комісією Красилівської міської ради, що підтверджується актом від 30 червня 2020 року, а також актом від 31 жовтня 2020 року про те, що відповідачем не виконані рекомендації комісії. У зв`язку з доведеним фактом затінення кімнати внаслідок наявності на земельній ділянці відповідача високорослого дерева волоського горіха, поблизу будинковолодіння позивача в порушення вимог Державних будівельних норм 360-92**, які завдають незручності у користуванні позивачем земельною ділянкою у виді затінення, а також незручностей, пов`язаних із сирістю та гуркотом від падіння горіхів на дах будинку, суд вважає, що відповідач такими діями порушив правила добросусідства, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved