Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду Дергачівського району Харківської області з позовом, в якому просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою 1 розташованою в будинку №29 по вул.. Академічна, смт Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 14 березня 2008 року [PERSON] був складений заповіт, у якому він заповідає квартиру №1, що знаходиться в смт. Мала Данилівка, вул. Академічна, будинок 29, Дергачівського району, Харківської області, на користь [PERSON]. 08 лютого 2009 року [PERSON] помер. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 грудня 2014 року, виданого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], [PERSON] став власником квартири №1 у житловому будинку №29, що знаходиться за адресою: смт. Мала Данилівка, вул. Академічна, Дергачівський р-н, Харківська обл. Після оформлення права власності на спадщину стало відомо, що на даний момент у квартирі [ADDRESS] залишаються зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які за вказаною адресою не мешкають. Фактично за вказаною адресою [PERSON] не проживає моменту реєстрації і фактично не ніс будь-яких витрат на утримання житлового будинку та на оплату витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. Крім цього, [PERSON] не є членом сімї [PERSON], як нового власника даної квартири. Будь-якої угоди про порядок користування вказаною квартирою між [PERSON] і [PERSON] укладено не було. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу у його відсутності з винесенням заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Представник третьої особи, Державної міграційної служби Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, потреба заслухати свідків або сторін відсутня, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні немає, а тому суд вважає, що справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно ч.1, 2 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Дергачівський районний відділ ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2008 року [PERSON] був складений заповіт, у якому він заповідає квартиру №1, що знаходиться в смт. Мала Данилівка, вул. Академічна, будинок 29, Дергачівського району, Харківської області, на користь [PERSON]. 08 лютого 2009 року [PERSON] помер. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 грудня 2014 року, виданого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], [PERSON] став власником квартири №1 у житловому будинку №29, що знаходиться за адресою: смт. Мала Данилівка, вул. Академічна, Дергачівський район, Харківська обл. Таким чином, [PERSON] належить на праві власності квартира №1, яка розташована в житловому будинку №29, що знаходиться за адресою: смт. Мала Данилівка, вул. Академічна, Дергачівського району, Харківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 грудня 2014 року. Після оформлення права власності на спадщину стало відомо, що на даний момент у квартирі [ADDRESS] залишаються зареєстровані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою Комунальним підприємством «Малоданилівський комунальник» №825 від 19.08.2015 року. В свою чергу, [PERSON] за вказаною адресою не мешкає. Фактично за вказаною адресою [PERSON] не проживає моменту реєстрації, тобто не ніс будь-яких витрат на утримання житлового будинку та на оплату витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. Так, [PERSON] не сплачував і не сплачує за житлові комунальні послуги. Станом на 01.07.2015 року за послуги теплопостачання існує борг в розмірі 14028,92 грн., що підтверджується рахунком за послуги теплопостачання за липень 2015 року ХОКП «Дирекції розвитку інфраструктури території». Вказаний борг виник ще з 2007 року. Крім цього, як вказує позивач [PERSON] не є членом його сімї, як нового власника даної квартири. Будь-якої угоди про порядок користування вказаною квартирою між [PERSON] і [PERSON] укладено не було. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Доказів, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному домоволодінні, суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], так як на даний момент за вказаною адресою він не проживає, не проводять оплату житлово-комунальних послуг. Крім того, позивач не бажає, щоб відповідач був зареєстрований у даному домоволодінні. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідачів в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто позивач змушений нести витрати за комунальні послуги за себе та за зареєстрованому у його будинку відповідача. Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач правом участі у судовому засіданні не скористався, письмових заперечень щодо поданого позову до суду не надав, тобто використав свої процесуальні права як особи, які беруть участь у справі, на власний розсуд, що не суперечить вимогам\~\~ч.2 ст. 11 ЦПК України та не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що вказаний позов слід задовольнити в повному обсязі, а саме визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст.71, 72 ЖК України,

Outcome: approved