Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Приватне Акціонерне Товариство « АПК-Інвест» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 02.11.2016 року приблизно о 20 годині на проїжджій частині вулиці Центральної в с. Гришине Покровського району стався наїзд автомобіля марки «ВАЗ 21070 ЗНГ» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] на пішохода [PERSON] , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому правого стегна. По даному факту розпочато кримінальне провадження № 12017050410000926, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2016 року. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, завданими в результаті дорожньо- транспортної пригоди за участю транспортного засобу під керуванням відповідача він перебував на лікарняному, витратив грошові кошти на відновлення свого стану здоров`я. Внаслідок чого йому було завдано матеріальних збитків на суму 15645,62 грн., які складаються з коштів, витрачених на лікування та реабілітації його здоров`я. Також він втратив заробіток внаслідок отриманого ушкодження здоров`я джерелом підвищеної небезпеки в сумі 158661,80 грн.. Також вважає, що протиправними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 100000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь завдані матеріальні збитки в розмірі 15645,62 грн., втрачений заробіток внаслідок отриманого ушкодження у розмірі 158661,80 грн., моральну шкоду в розмірі 100000 грн., а також понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, не надав відзив на позовну заяву.( а. с. 79,92,95). Представник третьої особи ПрАТ « АПК-Інвест» в судове засідання не з`явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив ( а. с. 83,91,94). Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідач двічі не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини своєї неявки, не надав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено , що 02.11.2016 року приблизно о 20 годині на проїжджій частині вулиці Центральної с. Гришине Покровського району Донецької області стався наїзд автомобіля марки « ВАЗ 21070», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] на пішохода [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому правого стегна. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , відповідно до висновку експерта № 253 від 08.12.2017 року отримав тілесні ушкодження: закритий поперечно-осколковий перелом нижньої третини діафаза правої стегнової кістки з заходженням і зміщенням кісткових фрагментів, велика підшкірна гематома по зовнішній поверхні та розлитий синець блідньо- синього кольору з передньо-внутрішньої поверхні в нижній третині правого стегна, синець попередньо-внутрішньої поверхні правої гомілки у верхній третині, садно шкіри передньо-внутрішньої поверхні правої гомілки в середній тяжкості. Перераховані вище тілесні ушкодження утворились в результаті ударного ітангенціального (шляхом тертя, ковзання) впливу тупих предметів, або при зіткненні або такі, якими могли бути виступаючі частини кузова рухомого транспортного засобу і елементи дорожнього покриття при дорожньо-транспортній пригоді, можливо в строк 02 листопада 2016 року і за обставин, зазначених потерпілим відповідно до п. 2.2.1.і.2.2.2 правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995 року, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості ( а. с. 9-11). По даному факту відомості про скоєне кримінальне правопорушення відповідно до вимог ст. 214 КПК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.11.2016 року за № 12016050000000926. Постановою про закриття кримінального провадження від 28.03.2019 року кримінальне провадження № 12016050000000926 від 03.11.2016 року за фактом ДТП, яка мала місце 02.11.2016 року в с. Гришине Покровського району Донецької області за участю водія [PERSON] та пішохода [PERSON] в результаті якої останньому були заподіяні тілесні ушкодження, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у діях [PERSON] ( а. с. 68). Як зазначено в постанові від 28.03.2019 року відповідно до висновку експерта № 1506 від 28.03.2019 року: 1) в умовах цієї події і при заданих вихідних даних дії водія автомобіля ВАЗ 21070 ЗНГ [PERSON] регламентуються вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими, у випадку виникнення небезпеки для руху з боку пішохода ( з моменту об`єктивної можливості виявити пішохода), він повинен був вжити заходи до зниження швидкості аж до зупинки керованого транспортного засобу; 2) в умовах місця події водій автомобіля ВАЗ 21070 ЗНГ [PERSON] не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України ; 3) В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21070 ЗНГ [PERSON] невідповідностей Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору були умовою створення аварій обстановки або перебування в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди не вбачається. ( а. с. 68). Внаслідок отримання тілесних ушкоджень позивач знаходився на лікуванні медичних установах, на лікування ним було витрачено 15645,56 грн., що підтверджується чеками, доданими до матеріалів справи.( а. с. 19-47). \~ \~ \~ \~Згідно довідки МСЕК від 17.08.2018 року [PERSON] визнано інвалідом третьої групи, протипоказана важка праця ( а. с. 16), 01.10. 2018 року інвалідність знята ( а. с. 17-18). Відповідно до ч. ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної\~небезпеки є\~діяльність,\~пов`язана\~з використанням,\~зберіганням або\~утриманням транспортних\~засобів,\~механізмів та\~обладнання,\~використанням,\~зберіганням хімічних,\~радіоактивних,\~вибухо-\~і вогненебезпечних\~та інших\~речовин,\~утриманням диких\~звірів,\~службових собак\~та собак\~бійцівських порід\~тощо,\~що створює\~підвищену небезпеку\~для особи,\~яка цю\~діяльність здійснює,\~та інших\~осіб. Шкода,\~завдана джерелом\~підвищеної небезпеки,\~відшкодовується особою,\~яка на\~відповідній правовій\~підставі (право\~власності,\~інше речове\~право,\~договір підряду,\~оренди тощо)\~володіє транспортним\~засобом,\~механізмом,\~іншим об`єктом,\~використання,\~зберігання або\~утримання якого\~створює підвищену\~небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61\~ЦПК\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами\~Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року\~чи закриття кримінального провадження за правилами\~Кримінального процесуального кодексу України 2012 року\~не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з огляду на презумпцію вини завдача шкоди ( частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду ( у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереробної сили або умислу потерпілого ( частина друга статті 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлене законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено ( але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). У відповідності до положень ст.ст. 16,23 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової)шкоди. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, яка мала місце 02.11.2016 року [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивач під час дорожньо-транспортної пригоди перебував у нетверезому стані При таких обставинах, враховуючи той факт, що відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок непереробної сили або умислу потерпілого, суд приходить до висновку про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивача матеріальну і моральну шкоду. Матеріальна шкода, завдана позивачу,складається з 15645,56 грн ., що підтверджується матеріалами справи ( а. с. 19-47). При цьому суд зауважує, що ч. 2 ст. 1193 ЦК України не зобов`язує суд, а надає можливість суду при наявності грубої необережності потерпілого, яка сприяла виникненню або збільшенню шкоди, зменшити розмір матеріальної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача суд, відповідно до ст. 23 ЦК України, враховує глибину фізичних і душевних страждань потерпілого, факт перебування потерпілого під час дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння, визнання потерпілого інвалідом 3 групи відповідно до висновку МСЕК, а в подальшому з 01.10.2018 року зняття інвалідності, а також приймає до уваги той факт, що в діях водія автомобіля ВАЗ 21070 ЗНГ [PERSON] невідповідностей Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору були умовою створення аварій обстановки або перебування в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди не вбачається, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, що узгоджується з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 ( зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5), де вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З урахуванням всіх обставин справи, приходить до висновку про зменшення розміру моральної шкоди, зазначеною позивачкою, до 7000 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення втраченого заробітку, то суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи позивач перебував на момент дорожньо-транспортної пригоди в трудових відносинах з 27.01.2016 року по 28.07.2017 рік, де працював в якості оператора автомата для виробництва напівфабрикатів відділення упакування напівфабрикатів цеху обвалювання, жилування та упакування напівфабрикатів служби начальника виробництва. Наказом № 659 К\\МК від 28 липня 2017 року він був звільнений з 28.07.2017 року у зв`язку з нез`явленням на роботі понад чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП ( а. . 60, 61). Листки непрацездатності на ім`я [PERSON] : АГТ 763142, АГУ 289343, АГУ 289720, АГУ 328164, АГУ 329778, АГУ 329205, які були надані на підприємство, не були прийняті до оплати з причини того, що тимчасова непрацездатність була спричинена травмою, що сталася внаслідок алкогольного сп`яніння, у відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105.( а.с. 61). Згідно довідки Покровського міського центру зайнятості за № 02-909 від 09.04.2019 року [PERSON] перебував на обліку як безробітний у період з 30.08.2017 року по 03.04.2018 рік. ( а.с. 64). Отже, з листопада 2016 року по 28.07.2017 рік позивачу не була нарахована заробітна плата та не оплачені листи непрацездатності, а з серпня 2017 рік по 03.04.2018 рік він перебував у центрі зайнятості, інвалідність встановлена з 17.08.2017 рік по 17.08.2018 рік, в подальшому інвалідність знята ( а. с. 17-18). Позивач просить стягнути втрачений заробіток за період з листопада 2016 р. по серпень 2018 рік. Відповідно до п. 5 ст. 36 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності»( який діяв на момент виникнення правовідносин) допомога по тимчасовій непрацездатності у зв`язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням, за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасово втрати працездатності не надається. Відповідно до п. 3.1.1 Положення «Про комісію ( уповноваженого) із соціального страхування підприємства, установи, організації», затверджене постановою Правління ФСС з ТВП від 23.06.2008 року № 25 ( яке діяло на момент спірних правовідносин) комісія із соціального страхування приймає рішення про призначення або відмову в призначенні матеріального забезпечення і передає його роботодавцю для проведення виплат, здійснення розрахунків тощо. У разі, коли в листку непрацездатності є позначка, що застрахована особа на момент отримання травми була у стані алкогольного сп`ягніння, комісія із соціального страхування підприємства з`ясовує обставини травмування і встановлює причинний зв`язок травми з вживанням алкоголю. Якщо такий зв`язок встановлено, комісія приймає рішення про відмову в наданні допомоги. У випадку, коли травма не пов`язана з вживанням алкоголю, допомога надається на загальних підставах. Таким чином, остаточне рішення щодо надання допомоги по тимчасовій непрацездатності або відмови в призначенні допомоги повинна прийняти саме комісія із соціального страхування створена на підприємстві. Якщо працівник не згоден з рішенням комісії , він не позбавлений можливості його оскаржити. Ч.1\~ст. 1195 ЦК України\~передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток(доход) , втрачений внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Ця норма передбачає загальні правила відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Шкода, яка підлягає відшкодуванню за правилами коментованої статті, поділяється на дві складові, одна з яких є заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. Шкода у вигляді втраченого заробітку (доходу) визначається з урахуванням двох факторів, а саме: а) середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Визначення середньомісячного заробітку здійснюється за правилами\~ст. 1197 ЦК України; б) ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Ступінь втрати професійної працездатності може бути визначена: судово-медичною експертизою. Як вбачається з матеріалів справи позивачу дійсно було встановлено третя групу інвалідності, яка в подальшому була знята, проте не зазначено втрату працездатності. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували втрату чи зменшення професійної або загальної працездатності позивача, тоді як таку втрату визначає медико-соціальна експертиза, а розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня втрати потерпілим працездатності ( професійної або загальної). \~ \~ \~ \~ Перебування позивача на стаціонарному та амбулаторному лікуванні\~\~вказує на його тимчасову непрацездатність. Враховуючи, що позивач на час отримання травми працював, йому видавався листок непрацездатності, що є підставою для відшкодування втраченого заробітку відповідно до\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», однак не створює підстав для застосування положень ст.ст.\~1195,\~1197 ЦК України. Отже позовні вимоги в частині відшкодування втраченого заробітку є безпідставними, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. Окрім того, суд зауважує, що позивач не позбавлений права оскаржити рішення комісії, створеної на підприємстві щодо відмови в оплаті листів непрацездатності. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 15645,56 грн ., моральної шкоди в розмірі 7000 грн., в задоволенні стягнення втраченого заробітку слід відмовити за вищенаведеними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 924,85 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати покладаються у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує у тому числі, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсязі наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг), 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. \~ \~ \~ \~ В\~наданому акті\~приймання передачі\~від 14.03.2019\~року зазначено\~лише назва\~робіт,\~однак відсутній\~час,\~який потрачений\~на виконання\~правових послуг\~та детальна\~вартість оплати\~за виконану\~роботу,\~а тому\~суд, з урахуванням норм ст. 137 ЦПК України, обставин справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial