Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою, якою просять суд ухвалити рішення, яким визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO], в 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить житловий будинок, що розташований в [ADDRESS]. Ще за життя батько розпорядився своїми правами на випадок смерті, а саме склав заповіт від 31 січня 2011 року, згідно якого все своє майно заповів йому. Звернувшись з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] - отримав відмову у видачі такого, у зв'язку з тим, що пропустив піврічний строк для прийняття спадщини. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати волу спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача - адвокат [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її з позивачем відсутності, позовні вимоги підтримують, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутності, оскільки позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спірне майно. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], у віці [INFO], помер [PERSON], про що 02 квітня 2014 року складено відповідний актовий запис №8 та виконавчим комітетом Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, від 02 квітня 2014 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 14/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що до складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] /а.с. 9-12/. З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 31 січня 2011 року, вбачається, що [PERSON], на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати мені на день моєї смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю своєму синові [PERSON]». Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /а.с. 8/. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами встановлено, що позивач по справі є сином спадкодавця - [PERSON]. Вказаний факт додатково підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31 серпня 1971 року, копія якого долучена до матеріалів справи /а.с. 7/ В судовому засіданні встановлено, що позивач на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем. Так, із долученої довідки виданої виконкомом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області за №5643 від 27 вересня 2016 року, вбачається, що спадкодавець був постійно зареєстрований та проживав до дня своєї смерті за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємець за заповітом же проживав(на час відкриття спадщини) за адресою: [ADDRESS], що підтверджується долученими ним паспортними даними /а.с. 5-6, 13/. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Постановою державного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу № 413/02-31 від 12 червня 2018 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що позивач пропустив піврічний термін, визначений цивільним законодавством для подання заяви. Шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] сплив [INFO]. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 4 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 26 вересня 2012 року № 6-497цс17. Також, вищевказаними правовими висновками роз'яснено, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Так, вищенаведеними обставинами встановлено, що [PERSON], який помер [INFO], на випадок своєї смерті розпорядився належним майном, склавши заповіт, яким спадкоємцем визначив позивача по справі. Вказаний заповіт не змінено і не скасовано. Позивач до дня смерті батька з останнім спільно не проживав. Крім того, судом встановлено, що позивач в силу пережитого стресу, пов'язаного із втратою рідної людини; специфікою роботи(часті відрядження) - пропустив законодавчо визначений строк для прийняття спадщини, але від неї не відмовлявся та бажає прийняти. Проте, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини, отримав відмову, з причин пропуску піврічного строку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, пов'язаними з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення цих дій. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин пропуску піврічного строку, яка позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визначити додатковий строк, тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки такий ним пропущений з поважних причин.

Outcome: approved