Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою в обґрунтування якої зазначив, що на підставі наказу директора КП «Очисні споруди смт. Лазурне» № 25-к від 01 червня 2017 року його було прийнято на роботу до вказаного підприємства на посаду слюсаря. 22 грудня 2018 року наказом директора КП «Очисні споруди» № 61-к його було звільнено з роботи за ініціативою адміністрації на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вважав своє звільнення з роботи незаконним виходячи з наступних міркувань. Згідно укладеного з ним трудового договору та його посадової інструкції, він, як слюсар від дня прийняття на роботу і по день звільнення виконував роботи по забезпеченню постійної належної роботи, обслуговуванню та ремонту обладнання, що було встановлене на майновому комплексі «Очисні споруди» і виконувало функцію очистки нечистот з баз відпочинку та пансіонатів смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області. Вказане обладнання обслуговували 8 слюсарів, які працювали 24 години по двоє в зміні згідно графіка в режимі «доба роботи через три доби відпочинку». Також, в штаті підприємства працювало два слюсарі, які обслуговували і ремонтували водопровідні мережі в смт. Лазурне. 20 грудня 2018 року у його вихідний день його викликали на роботу і усно дали вказівку виконати роботи по ремонту водопровідної мережі в смт. Лазурне по вул. Весняна та вул. Шевченко. Він не погодився виконувати таку роботу, оскільки вона не входила до кола його посадових обов`язків, разом з тим, він зауважив, що коли адміністрацією буде виданий письмовий наказ, з яким його ознайомлять, то він його виконає. Вимагаючи письмового наказу він перш за все намагався захистити свої права у разі отримання виробничої травми, оскільки така робота виконується в траншеї на глибині близько 3 метрів, пов`язана з певними ризиками, вимагає від працівника достатніх професійних навиків. Проте, адміністрація підприємства не погодилась з його доводами, відмовилась видавати такий наказ і 22 грудня 2018 року його було звільнено з роботи по пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України. При ознайомлені з текстом наказу № 61-к від 22 грудня 2018 року та виданою при звільненні трудовою книжкою він виявив, що первісна назва його посади «слюсар», на яку він був прийнятий на роботу, згідно наказу № 72 від 01 листопада 2017 року була змінена на «слюсар аварійно-відновлювальних робіт», хоча з цим наказом та новими посадовими обов`язками чи посадовою інструкцією його не ознайомлювали. Як і раніше, він виконував лише роботи по забезпеченню безперебійної роботи, обслуговуванню та ремонту обладнання, що було встановлене на майновому комплексі «Очисні споруди». Ще 09 серпня 2018 року на його прохання бухгалтер КП «Очисні споруди смт. Лазурне» [PERSON] зробила копію з його трудової книжки, що зберігалась на підприємстві, яку він в цей же день надав до Управління Пенсійного фонду у Скадовському районі для проведення перерахунку раніше призначеної пенсії як працюючому пенсіонеру. Працівник Управління Пенсійного фонду прийняла від нього копію трудової книжки і долучила її до його пенсійної справи, вказавши дату надання 09.08.2018. В поданій ним до Управління Пенсійного фонду копії трудової книжки станом на 09 серпня 2018 року відсутній запис за № 16 від 01 листопада 2017 року про зміну назви посади «слюсар» на «слюсар аварійно-відновлювальних робіт» згідно наказу № 72 від 01.01.2017, а це свідчить про те, що його вчинили пізніше. Також, несподіваним для нього було і те, що наказом директора КП «Очисні споруди смт. Лазурне» № 48-а від 15 листопада 2018 року йому було оголошено догану за порушення трудової дисципліни. Позивач зазначає, що 15 листопада 2018 року трудову дисципліну не порушував, претензій зі сторони адміністрації підприємства до нього не було, написати письмове пояснення від нього ніхто не вимагав і з наказом про оголошення догани не ознайомлював. Про існування наказу № 48-а від 15.11.2018 йому стало відомо з тексту наказу № 61-к від 22.12.2018. Законність зазначеного наказу № 48-а від 15.11.2018 він в судовому порядку не оспорював, так як до часу свого звільнення з роботи не знав про його існування. З наведених в сукупності підстав, позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ директора КП «Очисні споруди смт. Лазурне» від 22 грудня 2018 року № 61-к про звільнення його з роботи як слюсаря аварійно-відновлювальних робіт по пункту 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; поновити його на роботі на посаді слюсаря майнового комплексу «Очисні споруди» КП «Очисні споруди смт. Лазурне»; стягнути з КП «Очисні споруди смт. Лазурне» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 грудня 2018 року по день ухвалення рішення; стягнути з КП «Очисні споруди смт. Лазурне» на його користь компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 10000 грн., що полягає в отриманих, внаслідок порушення адміністрацією КП «Очисні споруди смт. Лазурне» його законних прав, моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Ухвалою суду від 24.01.2019 відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 17-18). Ухвалою суду від 15.04.2019 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 69-70). Ухвалами суду від 14.05.2019 здійснено перехід від розгляду за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження по даній цивільній справі. Також витребувано докази (а.с. 97, 99-100). Ухвалою суду від 05.06.2019 по справі постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 124-125). Комунальним підприємством «Очисні споруди смт. Лазурне» явку представника в судове засідання не забезпечено, повідомлялися про дату та час судового засідання у встановленому законом порядку. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справу повідомлявся належним чином. Заслухавши доводи позивача та його представника, дослідивши надані докази, допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12\~ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За статтею 5-1\~КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно зі статтею 139\~КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до вимог статті 140\~КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. У статті 147\~КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. З викладеного, а також з аналізу діючого трудового законодавства вбачається, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів. Необхідною умовою для накладення стягнення є вина працівника, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем. Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», у спорах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149\~КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи враховувалось при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до статті 148\~КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Згідно статті 149\~КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 40\~КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичне порушення трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Тобто, у справі про звільнення за пунктом 3 частини 1 статті 40\~КЗпП України суд повинен з`ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв`язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до положень чинного законодавства для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини 1 статті 40\~КЗпП України необхідні такі умови: 1) належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; 2) невиконання трудових обов`язків повинно мати систематичний характер; 3) до працівника повинні були вже застосовуватись протягом року заходи дисциплінарного стягнення. При цьому при застосуванні пункту 3 частини 1 статті 40\~КЗпП України важливе значення має не кількість застосованих до працівника стягнень, а ступінь тяжкості проступку, заподіяна ним шкода та обставини, за яких вчинено правопорушення. При звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Вирішуючи позов про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та відшкодування моральної шкоди, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд має враховувати, що тільки правомірно накладені стягнення можуть бути підставою для звільнення працівника за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, а тому необхідно з`ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов`язків позивачем передувало його звільненню. Судом встановлено, що на підставі наказу директора комунального підприємства «Очисні споруди смт. Лазурне» № 25-к від 01 червня 2017 року [PERSON] було прийнято на роботу до вказаного підприємства на посаду слюсаря (а.с. 61). 22 грудня 2018 року наказом директора КП «Очисні споруди» № 61-к [PERSON] було звільнено з роботи за ініціативою адміністрації на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, а саме, як зазначено в наказі: «20 грудня слюсарем аварійно-відновлювальних робіт [PERSON] не було виконане завдання в.о. головного інженера [PERSON] та не здійснено проведення аварійно-відновлювальних робот в смт. Лазурне по вул. Весняна та вул. Шевченко, що не дало змогу вчасно відреагувати на аварійну ситуацію та відновити водопостачання в смт. Лазурне. Письмове пояснення слюсар аварійно-відновлювальних робіт [PERSON] надати відмовився». Підставою для видання вказаного наказу про звільнення слугували: - акт № 8 від 15 листопада 2018 року та акт № 12 від 21 грудня 2018 року про підтвердження факту невиконання трудових обов`язків слюсарем аварійно-відновлювальних робіт [PERSON] (а.с. 58-59); - наказ № 48-а від 15 листопада 2018 року про оголошення [PERSON] догани за порушення трудової дисципліни (а.с. 57); - акт про відмову в ознайомленні під розпис з наказом (а.с. 60). При цьому, суд критично ставиться до змісту зазначених актів про невиконання трудових обов`язків слюсарем аварійно-відновлювальних робіт [PERSON] та про його відмову в ознайомленні під розпис з наказом, оскільки підписані керівництвом підприємства, тобто зацікавленими особами. Згідно наказу № 72 від 01.11.2017 перейменовано ряд посад, зокрема «слюсар» на «слюсар аварійно відновлювальних робіт» (а.с. 62). Відповідачем не надано доказів на підтвердження про ознайомлення [PERSON] із вказаним наказом. В особовій картці працівника [PERSON] відсутній його підпис навпроти даних про переведення на посаду слюсар аварійно відновлювальних робіт (а.с. 64). Як вбачається з відповіді Головного управління держпраці у Херсонській області від 08.02.2019, в січні Головним управлінням проведено інспекційне відвідування КП «Очисні споруди смт. Лазурне», в ході якого встановлено порушення пункту 2.5 глави 2 Інструкції № 58 «Про порядок ведення трудових книжок працівників» в частині не ознайомлення працівників під розписку із кожним записом, що заносяться до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення (а.с. 54). На вимогу суду відповідачем надано запитувані документи, зокрема, документ під назвою «Робоча інструкція слюсаря ремонтника та слюсаря аварійно-відновлювальних робіт», затверджена директором КП «Очисні споруди смт. Лазурне» [PERSON] 01.06.2017, при огляді оригіналу встановлено, що назва інструкції в частині слюсаря аварійно-відновлювальних робіт, виконана іншим шрифтом та кольором, тобто містить ознаки додруковування на вже існуючу інструкцію (а.с. 61). В пункті 2.4 інструкції від руки, почерком відмінним від того, яким виконані інші рукописні тексти, зроблено запис «Проводить аварійно-відновлювальні роботи в системі водопостачання та водовідведення». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він з квітня 2017 року по 15.01.2019 працював у КП «Очисні споруди смт. Лазурне» на посаді інженера з охорони праці та техніки безпеки майнового комплексу «Очисні споруди» в смт. Лазурне. На самому підприємстві працювали 4 слюсарі-ремонтники, в тому числі [PERSON] , 4 електрики, які обслуговували насоси та інші обладнання на самому підприємстві, а також двоє слюсарів відновлювальних робіт, які виконували роботу, пов`язану з усуненням поривів водопостачання по смт. Лазурне. Зазначив, що він особисто розробляв робочу інструкцію слюсаря-ремонтника. Після огляду оригіналу вищевказаної інструкції зауважив, що до дня його звільнення 15.01.2019 пункт 2.4 в інструкції був відсутній, почерк, яким виконано вказаний допис йому не належить. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працював на посаді електромонтера по ремонту електрообладнання в КП «Очисні споруди смт. Лазурне». Були непоодинокі випадки, коли керівництво підприємства вимагало від них зробити роботу, яка не входить до їх посадових обов`язків, зокрема усувати пориви у водовідведенні смт. Лазурне. При цьому, на відмову виконати вказану роботу погрожували звільненням. Особисто знає, що керівництво підприємства змушувало [PERSON] у його вихідний день виконувати роботу слюсаря аварійно-відновлювальних робіт. Пізніше дізнався, що його звільнили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з червня 2017 року працював на посаді слюсаря в КП «Очисні споруди смт. Лазурне». 20 грудня 2018 року після закінчення його робочої зміни, яка тривала 24 години, його не відпустили додому і усно дали вказівку виконати роботи по ремонту водопровідної мережі в смт. Лазурне по вул. Весняна та вул. Шевченко. Він не погодився виконувати таку роботу, оскільки вона не входила до кола його посадових обов`язків. До того ж, він зауважив, що фізично не може працювати більше 24 годин. При цій розмові з адміністрацією був присутній і слюсар [PERSON] , якого у його вихідний день викликали на роботу і вимагали разом із ним виконати вищевказані роботи. Він разом з [PERSON] зауважили, що коли адміністрацією буде виданий письмовий наказ, з яким їх ознайомлять, то вони його виконають. Проте такого наказу видано не було, пізніше їм повідомили, що їх звільнено. Також вбачається, що в поданій [PERSON] до Управління Пенсійного фонду копії трудової книжки станом на 09 серпня 2018 року відсутній запис за № 16 від 01 листопада 2017 року про зміну назви посади «слюсар» на «слюсар аварійно-відновлювальних робіт» згідно наказу № 72 від 01.01.2017. На запит суду також надано оригінали реєстрації журналів КП «Очисні споруди смт. Лазурне» за 2017 рік. При цьому, відповідачем не спростовані доводи представника позивача щодо його переписування з метою виконання ранішньою датою записів про видання наказів № 72 від 01.11.2017 (про перейменування професійної назви роботи) та № 48-а від 15.11.2018 (про дисциплінарне стягнення), а також того, що вказані книги не виглядають такими, що перебували тривалий час у користуванні. Наведені обставини суд трактує на користь доводів сторони позивача. Крім того, з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 03.01.2019 до Скадовського відділення поліції надійшло колективне звернення працівників КП «Очисні споруди смт. Лазурне» про те, що директор та головний бухгалтер комунального підприємства грубо порушують законодавство про працю. За даним фактом розпочато досудове розслідування за статтю 172 Кримінального Кодексу України (а.с. 129, 128). Відповідно до частини 1 статті 235\~КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43\~Конституції України та статті 240-1\~КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини 1 статті 235\~КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Суд виходить з того, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами переведення [PERSON] у встановленому чинним законодавством порядку на посаду слюсаря аварійно-відновлювальних робіт, тому підстав вимагати від нього виконувати роботу, яка не входить до його посадових обов`язків, не було, що свідчить про неправомірність притягнення [PERSON] у зв`язку з цим до дисциплінарної відповідальності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позивача було незаконно звільнено, тому позов у частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі підлягає задоволенню. Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України\~«Про запобігання\~корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, стягненню з відповідача підлягають середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 грудня 2018 року по 12 червня 2019 року. За цей час відповідач зобов`язаний виплатити на користь позивача заробітну плату в сумі 28 643,76 грн. (180 /середньомісячне число відпрацьованих робочих годин за останні 2 місяці/ х 26,82 грн./ середньогодинна заробітна плата працівника в розрахунку на 1 робочу годину згідно довідки КП «Очисні споруди смт. Лазурне»/=4827,60 грн. /розмір середньомісячної заробітної плати/ х 5 місяців і 21 день вимушеного прогулу /4827,60 грн. х 5 = 24138 грн.; 21 день х 8 робочих годин в день = 168 годин х 26,82 грн. = 4505,76 грн.). Всього за 5 місяців і 21 день = 28643,76 грн. (24138 грн. +4505,76 грн.) Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер заподіяної шкоди, обсяг перенесених позивачем страждань та переживань з приводу існування його сім`ї через несплату заробітної плати, внаслідок чого позивач та його сім`я були позбавлені нормальних життєвих зв`язків і вимагали додаткових зусиль для організації життя, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 3000 грн. З наведених в сукупності підстав позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial