Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача в його користь борг в сумі 12000 доларів США та судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що 19 вересня 2015 року він позичив 38000 доларів США під 1,6% місячних строком на півроку [PERSON] , який в свою чергу зобов`язався повернути йому зазначений борг. Факт позики та зобов`язання повернути гроші підтверджується власноруч написаною розпискою. Частина боргу у розмірі 2000 доларів США була йому повернута [PERSON] . Згодом, [PERSON] помер. Після смерті останнього його рідні брати, зокрема [PERSON] , з метою добровільного врегулювання боргових відносин між [PERSON] та ним зобов`язалися повернути борг їх померлого брата у рівних частках по 12000 доларів США кожен, про що ними були написані відповідні боргові розписки. Згідно з розпискою від 17 червня 2017 року, яка була власноруч написана [PERSON] , відповідач зобов`язався взяти на себе частину боргу свого померлого брата [PERSON] , і, відповідно, повернути йому суму боргу в розмірі 12000 доларів США по мірі надходження коштів. Оригінали усіх боргових розписок знаходяться у нього, що свідчить про невиконання належним чином своїх зобов`язань боржниками. Станом на сьогодні відповідач не віддав борг, який складає 12000 доларів США. Згідно з даними, які знаходять у публічному доступі на офіційному сайті Національного банку України (www.bank.gov.ua) офіційний курс гривні до долара США на сьогоднішній день (день подання заяви) становить 27,8032 гривень до 1 долара США. На численні прохання повернути решту боргу відповідач відмовляв, зазначаючи, що у нього немає грошей для сплати боргу та відповідно жодної реальної можливості повернення коштів. Віднедавна йому стало відомо, що за період, коли відповідач мав повернути йому решту боргу, останній здійснював достатньо недешеві покупки, що свідчить про те, що відповідач мав змогу виплатити решту боргу. Він намагався врегулювати даний спір у мирний спосіб шляхом надіслання відповідачу вимоги з проханням повернути заборгованість у тридцятиденний строк, проте це не дало жодного результату, адже згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вимога була вручена відповідачу особисто. З моменту вручення претензії пройшло більше місяця, а жодної відповіді він не отримав. Відповідач ухиляється від взятих на себе зобов`язань та повернення решти боргу. В свою чергу, через становище в країні, наслідки епідемії коронавірусної хвороби, на даний момент він має проблеми з доходами і йому дуже необхідні кошти для забезпечення свого проживання, а тому у зв`язку з уникненням відповідачем мирного вирішення спору вимушений звернутись до суду з відповідною позовною заявою про стягнення боргу. Ухвалою судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 5 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито загальне позовне провадження. У відзиві на позов представник відповідача - адвокат Деркач В.К. просить у задоволені позову відмовити. В обґрунтування заперечень зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки позивач не передавав відповідачу грошових коштів і вони не можуть виступати у цій справі, відповідно, позикодавцем та позичальником. Боргових розписок [PERSON] не надавав [PERSON] зовсім, так як у борг від нього ніяких коштів не отримував. В доданих до позову текстах, розміщених на одному аркуші, під якими і маються на увазі боргові розписки, не йде мова про отримання відповідачем будь-яких коштів. Станом на [INFO] його брат вже помер. Гарантом та поручителем [PERSON] не виступав. Серед матеріалів позивачем долучено текст, без заголовку, ймовірно - розписки, про те, що [PERSON] позичає у [PERSON] 38000 доларів США, датований 19 вересня 2015 року. Із змісту цього тексту однозначно не можна встановити, чи отримував [PERSON] грошові кошти. Відомо, що договір позики належить вважати укладеним саме з моменту передання грошей. Замість же чіткого зобов`язання: «отримав в борг гроші в сумі ....» зазначено «позичаю». Можна розуміти застосоване слово лише як намір, а не як доконаний факт при вживанні наступних слів, таких як, скажімо: «позичив, отримав», застосованих саме у минулому часі. В тексті, і це очевидно, взагалі немає зобов`язання повертати кошти. Також постає і питання про те, а як розуміти запис, датований вже того ж дня 19 вересня 2015 року: «Повернуто борг 2000$ США»: як повне виконання зобов`язання, часткове. Брат відповідача - [PERSON] помер [INFO] , після його смерті відкривалася спадщина, яку прийняла дружина [PERSON] , [INFO] . Спадкова справа № 95/2017 зареєстрована у реєстрі за № 312, велася Камінь-Каширською державною нотаріальною конторою. По завершенню шести місячного строку дружині, що пережила покійного, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії НМІ № 210901. Позивач достеменно знаючи, що [PERSON] помер, у нотаріальну контору не звертався, не заявляв про свої права як кредитора. Із смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини. До спадкоємиці [PERSON] позивач вимог, на підставі норм ст. ст. 1281, 1282 ЦК України, не заявляв. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у зазначені строки позбавляється права вимоги. Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Відповідно до п. 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Позивач стверджує, що був кредитором [PERSON] , однак, будучи достеменно обізнаним про смерть боржника, не став звертатися ані до нотаріуса, ані до спадкоємиці, так як, очевидно, розумів що строк пред`явлення вимоги він безповоротно згаяв. Строк пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються. Позивач зазначає, що ним вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору у вигляді надіслання відповідачу претензії з проханням повернути заборгованість у 30-ти денний строк, однак жодного підтвердження тому, що долучена до матеріалів позову вимога про повернення боргу надсилалася наразі немає. На сьогодні до матеріалів позову не долучено ані копії поштової квитанції, ані копії повідомлення про вручення відправлення. Прізвище відповідача не « [PERSON] », як зазначено у позовній заяві та вимозі, а « [PERSON] ». Окрім помилки в написанні прізвища у вимозі не вказана адреса [PERSON] , є лише вказівка населеного пункту, а тому така вимога не могла надійти поштовим зв`язком. Позивач має надати суду докази надіслання такої претензії, бо у тексті зобов`язання відповідача не зазначається строку його виконання. Є слова: «по мірі надходження коштів». Тобто, навіть у цьому тексті, який відповідач не визнає борговою розпискою, не зазначено строку виконання зобов`язання. Якщо немає підтверджень отримання відповідачем вимоги, якщо обумовлено у тексті: «по мірі надходження коштів», то не зрозуміло, які конкретні умови були порушені [PERSON] . Заперечуючи проти позову [PERSON] наполягає на застосуванні судом до позовних вимог [PERSON] і наслідків пропуску строку позовної давності. Тобто, позовна заява подана з пропущенням строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої і заявляє відповідач, є підставою для відмови в позові. У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Сорокопуд М.О. зазначає, що твердження представника відповідача - адвоката Деркача В.К. щодо відсутності будь-яких боргових розписок не відповідає дійсності, оскільки відповідач власноруч написав [PERSON] розписку про те, що зобов`язується повернути йому борг свого брата [PERSON] . Після смерті боржника [PERSON] брати останнього, у тому числі і [PERSON] , добровільно взяли на себе зобов`язання повернути борг брата. На час написання розписки [PERSON] не заперечував боргові зобов`язання свого брата перед позивачем, згода первісного боржника у зобов`язанні не вимагається. На час переведення боргу та визнання боргових зобов`язань [PERSON] не висовував проти вимог кредитора заперечення, що ґрунтується на відносинах між кредитором та первісним боржником, а тому до [PERSON] перейшли всі зобов`язання первинного боржника ( [PERSON] ) у договорі позики, яка оформлена була розпискою 19 травня 2015 року. Посилання представника відповідача на норми, якими регулюється спадкове право, є безпідставними, оскільки добровільність переведення зобов`язання не потребувала пред`явлення окремої вимоги до спадкоємців [PERSON] . Строк позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а згідно з попередньою домовленістю повернення боргу [PERSON] повинно було відбутися, коли у нього будуть в наявності кошти, конкретний строк виконання зобов`язання сторонами не встановлювався, а тому право позивача було порушено з моменту не надання відповіді на вимогу про сплату боргу, що рівноцінно відмові від виконання зобов`язання з боку [PERSON] , тобто з 30 червня 2020 року (з моменту пред`явлення вимоги про сплату боргу). Ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 грудня 2020 року у справі закрито підготовче провадження. Ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 2 березня 2021 року уточнено персональні дані відповідача, постановлено вважати, що правильним прізвищем, іменем, по батькові відповідача, до якого пред`явлено позов позивачем [PERSON] про стягнення боргу є [PERSON] , [INFO] , житель с. Грудки Камінь-Каширського району (паспорт серії [NUMBER] , виданий Камінь-Каширським РВ УМВС України у Волинській області 26 лютого 2015 року), і провадження у справі відкрито за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник - адвокат Сорокопуд М.О. позовні вимоги підтримав повністю з викладених у позовній заяві підстав і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Деркач В.К. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, відповідач пояснив, що не брав у борг кошти, і представник позивача, окрім того, просив, у разі, якщо суд прийде до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у задоволені позову відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Судом встановлено, що 19 вересня 2015 року [PERSON] склав розписку, у якій вказав, що позичає у [PERSON] 38000 доларів США під 1,6% в місяць строком на півроку. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10 листопада 2016 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 40). 17 червня 2017 року відповідач [PERSON] написав розписку, у якій вказав, що зобов`язується [PERSON] повернути борг брата [PERSON] , а саме 12000 доларів США. Таким чином, розписка від 19 вересня 2015 року підтверджує факт укладення між сторонами договору позики та отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмір 38000 доларів США під 1,6 % в місяць із зобов`язанням повернути їх протягом півроку, а розписка від 17 червня 2017 року підтверджує добровільне часткове взяття [PERSON] на себе боргових зобов`язань [PERSON] Свої зобов`язання у поверненні позики [PERSON] не виконав, про що свідчить наявність у позивача оригіналу документа - розписки відповідача від 17 червня 2017 року, згідно з якою він взяв на себе добровільно частково повернути борг свого брата [PERSON] перед [PERSON] . Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Між сторонами не виникли правовідносини, які б регулювалися нормами спадкового права. Позивач не пред`являв позову до відповідача, як спадкоємця [PERSON] на підставі норм спадкового права. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки у наданій відповідачем розписці не зазначено конкретний строк повернення коштів, які останній зобов`язався повернути позивачу добровільно замість свого брата, суд дійшов висновку, що такий борг має бути повернутий протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позивачем вимоги про це. Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав адресовану йому від 30 червня 2020 року вимогу про повернення боргу 3 липня 2020 року, однак борг у зазначений вище строк та у строк, зазначений у вимозі, який є аналогічним, не повернув. В період розгляду цієї справи позивач повторно надіслав відповідачу вимогу про повернення боргу, яку останній отримав 11 лютого 2021 року, однак борг у зазначений у цій вимозі строк 7 днів з дня отримання вимоги також не повернув. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення боргу є обґрунтованими. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як вбачається із змісту розписки від 17 червня 2017 року, відповідач добровільно зобов`язався повернути борг брата [PERSON] , однак конкретного строку повернення боргу сторонами не визначено, а тому перебіг позовної давності, на думку суду, починається від дня, коли кредитор пред`явив вимогу до особи, яка добровільно, написавши розписку без зазначення строку виконання зобов`язання, взяла на себе таке зобов`язання щодо повернення коштів. Вимогу позивачем [PERSON] пред`явлено [PERSON] 30 червня 2020 року та її отримано відповідачем 3 липня 2020 року, а тому саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності, а, отже, позивачем не пропущено строк позовної давності. Відповідач та його представник не надали суду доказів, зокрема, розписки позивача про одержання останнім виконання зобов`язання в повному обсязі або частково про повернення коштів по договору.

Outcome: approved