Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з первісним позовом посилаючись на ту обставину що відповідно до договору позики від 31 січня 2013 року укладеного між нею та відповідачем вона передала відповідачу гроші в сумі 7000 грн. яка в свою чергу зобов'язувалась виплатити їх її до 15 вересня 2013 року. Так як зобов'язання до теперішнього часу не виконані відповідачем, просила суд стягнути з відповідача на її користь борг в розмірі 7000 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляціях що становить 71 грн. та , 3% річних в сумі 87 грн. , а також судові витрати . Відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом відповідно до якого , просила суду визнати вказаний договір позики не дійсним з посиланням на положення ст. 233 ЦК України , так як вважає що його було укладено під впливом тяжких обставин. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним в судовому засіданні позов підтримала і просила суд задовольнити його посилаючись на обставини викладені в первісній позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просила суд відмовити за необґрунтованістю зазначивши що розгляд кримінального провадження не пов'язаний з виникненням у відповідачки перед нею боргових зобов'язань. Оскільки зі слів відповідача вона займала у неї грошові кошти для лікування її матері. Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом та її представник за договором - [PERSON] до судового засідання не з'явились про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили . Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи суд встановив, що на підставі договору позики який було посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] 31 січня 2013 року , позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 7000 грн. які відповідач зобов'язалась повернути позивачу до 15 вересня 2013 року. Відповідно до зустрічної позовної заяви відповідач заперечувала проти вказаних обставин та зазначала проте що вказані кошти вона не отримувала від позивача , оскільки на той час в провадженні Дніпровського районного суду м. Херсона перебувала кримінальна справа за її обвинуваченням у вчинені злочину передбаченого ст. 128 КК України де [PERSON] була потерпілою . [PERSON] погодилась дати згоду на закриття вказаної кримінальної справи лише за умови надання їй грошових коштів в сумі 7000 грн. , та укладення з цього приводу договору позики. У зв'язку з чим просила суд визнати вказану угоду не дійсною оскільки її було укладено під впливом тяжких обставин. Згідно до постанови Дніпровського районного суду м. Херсона від 05 лютого 2013 року кримінальна справа відносно [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ст. 128 КК України була закрита на підставі ст. 46 КК України, у зв'язку з примиренням з потерпілим. Відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , а згідно до положень ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи , які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі чого суд вважає що позовні вимоги заявлені позивачем за первісним підлягають задоволенню, а саме в частині позовних вимог про стягнення боргу з [PERSON] на користь позивача , відповідно до вимог ч.2 ст. 625,ст.1049 ЦК України , підлягає стягненню сума не сплаченого боргу за договором позики від 31 січня 2013 року , в розмірі 7000 грн. які підлягають стягнення з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення зобов'язань з жовтня 2013 року по січень 2014 року що становить 71 грн. Також на думку суду є обґрунтованими і таким що підлягають задоволенню , на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України , позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за період з 01 жовтня 2013 року по 01 березня 2014 року що становить 87.5 грн. оскільки відповідачем не надано суду належних доказів повернення коштів отриманих за вказаних договором у визначений вказаним договором строк. Зустрічні позовні вимоги щодо визнання не дійсним вказаного договору позики на думку суду є не обґрунтованими і такими що не підлягають задоволенню з підстав зазначених позивачем. Оскільки згідно з п. 23 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ по визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнано не дійсним на підставі ст. 233 ЦК України , якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних для неї умовах , чим друга сторона правочину скористалась. Як слідує з постанови Дніпровського районного суду м. Херсона від 05 лютого 2013 року по справі № 2110/8747/12 , [PERSON] не навмисними злочинними діями завдала позивачу тілесні ушкодження які, відносились до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Під час судового слідства вона визнала себе винною у вчинені вказаного злочину , погасила матеріальну шкоду , проти чого не заперечувала потерпіла [PERSON] судом було звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого за ст.128 КК України , а провадження по справі закрито. Крім того, відповідно до положень ст. 46 КК України , на підставі якої відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності , однією з обов'язкових відстав для звільнення є, крім примирення з потерпілим , відшкодування завданих особою збитків або усунення шкоди. Оскільки вказані обставини перевірялись судом при розгляді вказаної кримінальної справи , суд вважає що посилання відповідача в цій частині є необґрунтованими. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати сплачені в розмірі 243.60 грн.

Outcome: approved