Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Кіровограда з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «УкрТрансЦентр» на його ( [PERSON] ) користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 53 000 грн.; середній заробіток за весь період затримки по день фактичного розрахунку, що на момент подачі позовної заяви складає 28 000 грн.; моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.; а також компенсацію за невикористані дні відпустки. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з наказом № 01/04-18 ок від 05.02.2018 року він ( [PERSON] ) був прийнятий на роботу в ТОВ «УкрТрансЦентр» на посаду начальника гаража транспортної дільниці, з місячним окладом 7000 грн. Перші декілька місяців все було добре, він працював, йому виплачували заробітну плату, але починаючи з травня 2018 року виплату заробітної плати почали затримувати, а з серпня того ж року не видавати зовсім, видаючи інколи по одній тисячі гривень, мотивуючи це відсутністю коштів. Враховуючи вищенаведене, він ( [PERSON] ) 11.06.2019 року звільнився з роботи за згодою сторін та в день звільнення йому не було виплачено заробітну плату за період роботи з 01.09.2018 по 11.06.2019 р та грошову компенсацію за невикористану відпустку, чим було порушено частину першу статті 116 КЗпП України. Також, позивач зазначив, що 15.07.2019 року він звернувся до директора ТОВ «УкрТрансЦентр» Кушніра О.В. з проханням надати йому довідку про зароблені та не отримані кошти, однак відповіді не отримав. Згідно його (позивача) підрахунків сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з 01 вересня 2018 року по 01 червня 2019 року склала 63000 грн. Крім того, позивач вказав, що 19.07.2019 року йому було виплачено 10000 грн., за що він розписався в відомостях за лютий, квітень та травень місяці. Також, позивач вважає, що внаслідок незаконної невиплати заробітної плати йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він безпідставно був позбавлений права на отримання заробітку, внаслідок чого змушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та життя сім`ї. Також, постійні хвилювання через те, як матеріально забезпечити себе та свою сім`ю, тримало його в постійній нервовій та психологічній напрузі, а тому внаслідок невиплати йому ( [PERSON] ) заробітної плати у строки, встановлені законодавством, йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 15.11.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи. При цьому, позивачем [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог, зареєстровану судом за вх. № 4042 від 13.02.2020 року, в якій позивач до заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, просив також стягнути з ТОВ «УкрТрансЦентр» на його ( [PERSON] ) користь заборгованість із заробітної плати за липень - серпень, 2018 року розмірі 14 000 грн. Крім того, позивачем [PERSON] подано заяву, зареєстровану судом 15 вересня 2021 року за вх.№22247, згідно з якою позивач просив залишити позовні вимоги до ТОВ «УкрТрансЦентр» про стягнення середнього заробітку за весь період затримки по день фактичного розрахунку та про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки, - без розгляду та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 25 407,52 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року позовну заяву [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «УкрТрансЦентр» про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь період затримки по день фактичного розрахунку та про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки, - залишено без розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням поданих заяв підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позові, просив позов задовольнити, стягнути з відповідач на його користь 25 407,52 грн. заборгованості по заробітній платі, та 5000 грн. у відшкодування спричиненої йому моральної шкоди. Представник відповідача ТОВ «УкрТрансЦентр» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, заяви клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача, - не надходили. При цьому, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, зареєстрований в суді за вх. № 1391 від 17.01.2020 року, в обґрунтування якого (відзиву на позовну заяву) зазначено, що позивач був прийнятий на роботу на посаду начальника гаража транспортної дільниці ТОВ «УкрТрансЦентр» з 06 лютого 2018 року з посадовим окладом 3 750,00 грн. При цьому, станом на 19.07.2019 року розрахунки з позивачем [PERSON] було здійснено у повному розмірі та відбувалися наступним чином: розрахунковий періодсума виплатиформа оплатипідтверджуючий документ/відомість серпень 20181530,82готівкова№У/05025 1500,00готівкова№У/04974 1530,82готівкова№У/04984 вересень 20181500,00готівкова№У/05059 1534,85готівкова№У/05066 жовтень 20181700,00готівкова№У/05101 1334,85готівкова№У/05110 листопад 20181600,00готівкова№У/05675 1438,87готівкова№У/05676 грудень 20181400,00готівкова№У/05198 100,00готівкова№У/05852 1538,88готівкова№У/05263 січень 20193372,95готівкова№У/05301 лютий 20193372,95готівкова№У/05334 березень 20193145,30готівкова№У/05335 квітень 20193381,00готівкова№У/05454 травень 20193202,85готівкова№У/05583 червень 20192179,38готівкова№У/05587 Таким чином, твердження позивача про існування у відповідача ТОВ «УкрТрансЦентр» перед ним заборгованості щодо виплати заробітної плати не відповідають фактичним обставинам справи, на підставі чого просив відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення позивача, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, а також враховуючи позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства або уповноваженим ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з наказом товариства з обмеженою відповідальністю «УкрТрансЦентр» від 05 лютого 2018 року № _01/04-18.о.с._ «Про призначення [PERSON] » у зв`язку із поданою ним заявою від 05.02.2018 року [PERSON] призначено на посаду начальника гаража транспортної дільниці ТОВ «УкрТрансЦентр» із 06 лютого 2018 року з посадовим окладом згідно штатного розпису, встановивши повний робочий день. З зазначеним наказом позивач [PERSON] був ознайомлений під особистий підпис 06.02.2018 року, зазначивши що з наказом згоден. Відповідно до штатних розписів товариства з обмеженою відповідальністю «УкрТрансЦентр» посадовий оклад начальника гаража становив: 3750,00 грн., затверджений директором ТОВ «УкрТрансЦентр» [PERSON] 29.12.2017 року, який являється невід`ємною частиною наказу по підприємству від 29 грудня 2017 року № _01/14-17 п.п._.; 3760,00 грн. затверджений директором ТОВ «УкрТрансЦентр» [PERSON] 31.05.2018 року, який являється невід`ємною частиною наказу по підприємству від 31 травня 2018 року № _02/12-18 п.п._.; 3770,00 грн. затверджений директором ТОВ «УкрТрансЦентр» [PERSON] 31.08.2018 року, який являється невід`ємною частиною наказу по підприємству від 31 серпня 2018 року № _02/15-18 п.п._.; 3775,0 грн. затверджений директором ТОВ «УкрТрансЦентр» [PERSON] 30.10.2018 року, який являється невід`ємною частиною наказу по підприємству від 30 жовтня 2018 року № _02/16-18 п.п._.; 4190,00 грн. затверджений директором ТОВ «УкрТрансЦентр» [PERSON] 24.12.2018 року, який являється невід`ємною частиною наказу по підприємству від 29 грудня 2018 року № _02/17-18 п.п._.; 4200, 00 грн. затверджений директором ТОВ «УкрТрансЦентр» [PERSON] 28.02.2019 року, який являється невід`ємною частиною наказу по підприємству від 28 лютого 2019 року № _02/03-19 п.п._.; 4210,00 грн. затверджений директором ТОВ «УкрТрансЦентр» [PERSON] 26.04.2019 року, який являється невід`ємною частиною наказу по підприємству від 28 квітня 2019 року № _02/04-19 п.п._. Розмір зазначеного посадового окладу позивача підтверджується також витребуваними судом індивідуальними відомостями по гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) з Реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наданим ГУ ПФУ в Кіровоградській області за вих. № 1100-0605-7/37929 від 10.09.2021 року, та спростовуються доводи позивача [PERSON] про встановлення йому роботодавцем місячного посадового окладу в розмірі 7000,00 грн. Судом також встановлено, що наказом «Про звільнення [PERSON] » від 10 червня 2019 року за №_01/18-19 о.с._, виданим директором ТОВ «УкрТрансЦентр» [PERSON] , [PERSON] звільнено з посади начальника гаража ТОВ «УкрТрансЦентр» з 11 червня 2019 року за угодою сторін відповідно до вимог п. 1 ст. 36 КЗпП України. Підставою для звільнення в наказі зазначено заява [PERSON] від 10.06.2019 року. Зазначене також підтверджується записами в трудовій книжці позивача серії [NUMBER] , за якими [PERSON] з 06.02.2018 року (наказ № 01/04-18 від 05.02.2018 року) по 11.06.2019 року (наказ № 01/18-19 від 10.06.2019 року) працював начальником гаража транспортної дільниці ТОВ «УкрТрансЦентр». Звільнений з роботи за угодою сторін згідно з ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач на обгрунтування позовних вимог зазначив, що при звільненні відповідач не провів з ним повного розрахунку, у зв`язку з чим існує заборгованість по заробітній платі. В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти позову, надав копії платіжних доручень зі вставними листами до платіжних відомостей відповідно до яких заборгованість по заробітній платі ТОВ «УкрТрансЦентр» перед [PERSON] відсутня. При цьому, позивач в судовому засіданні стверджував, що підписи на зазначених відомостях про видачу заробітної плати, - не його та йому не належать, окрім підписів у відомостях за лютий, 2019 року, квітень, 2019 року та травень, 2019 року, де є його підпис. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). За приписами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною другою статті 77 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 95 ЦПК письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. З метою повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, належної перевірки доводів позивача та заперечень відповідача ухвалою суду від 05 серпня 2020 року за клопотанням позивача [PERSON] по зазначеній справі судом призначалася судова почеркознавча експертиза, проведення якої доручено експертам Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, що знаходиться за адресою: місто Кропивницький, вул. Вокзальна, 58, та на вирішення якої ставилися наступні питання: чи особисто [PERSON] чи іншою особою виконано підпис у графі «Підпис в одержанні» навпроти прізвища, ім`я, по батькові « [PERSON] » у вставному листі до платіжної відомості № У/04984 за липень, 2018 року; у вставному листі до платіжної відомості № У/04974 за липень, 2018 року; у вставному листі до платіжної відомості № У/05025 за серпень, 2018 року; у вставному листі до платіжної відомості № У/04974 за серпень, 2018 року; у вставному листі до платіжної відомості № У/04984 за серпень, 2018 року; у вставному листі до платіжної відомості № У/05059 за вересень, 2018 року; у вставному листі до платіжної відомості № У/05066 за вересень, 2018 року; у вставному листі до платіжної відомості № У/05101 за жовтень, 2018 року; у вставному листі до платіжної відомості № У/05675 за листопад, 2018 року; у вставному листі до платіжної відомості № У/05676 за листопад, 2018 року; у вставному листі до платіжної відомості № У/05198 за грудень, 2018 року; у вставному листі до платіжної відомості № У/05852 за грудень, 2018 року; у вставному листі до платіжної відомості № У/05263 за грудень, 2018 року; у вставному листі до платіжної відомості № У/05301 за січень, 2019 року; у вставному листі до платіжної відомості № У/05335 за березень, 2019 року; у вставному листі до платіжної відомості № У/05587 за червень, 2019 року. На час проведення експертизи провадження по справі було зупинено. 09 листопада 2020 року на адресу суду надійшло клопотання експертної установи, якій доручено проведення зазначеної судової почеркознавчої експертизи про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, а саме: оригіналів досліджуваних документів та порівняльного матеріалу, а також вільних та експериментальних зразків підпису [PERSON] . Ухвалою суду від 30 листопада 2020 року провадження по справі було відновлено. Крім того, в судовому засіданні на виконання клопотання судового експерта у позивача [PERSON] відібрано експериментальні зразки підпису, а також останнім надано документи, в яких містяться вільні зразки його підпису за період з 2018 - 2019 рр. Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року з метою подальшого проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 серпня 2020 року, зазначену цивільну справу направлено до Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та на час проведення експертизи провадження по справі було зупинено. Крім того, Ленінським районним судом м. Кіровограда втретє 15 квітня 2021 року за вих. № 405/7807/19/16023/21 на виконання клопотання експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, на адресу відповідача ТОВ «УкрТрансЦентр» направлено лист про надання на адресу суду оригіналів платіжних відомостей із вставними листами до платіжної відомості № У/04984 за липень 2018 року, № У/04974 за липень 2018 року, № У/05025 за серпень 2018 року, № У/04974 за серпень 2018 року, № У/04984 за серпень 2018 року, № У/05059 за вересень 2018 року, № У/05066 за вересень 2018 року, № У/05101 за жовтень 2018 року, № У/05110 за жовтень 2018 року, № У/05675 за листопад 2018 року, № У/05676 за листопад 2018 року, № У/05198 за грудень 2018 року, № У/05852 за грудень 2018 року, № У/05263 за грудень 2018 року, № У/05301 за січень 2019 року, № У/05335 за березень 2019 року, № У/05587 за червень 2019 року, який залишено відповідачем без розгляду. 05 липня 2021 року на адресу суду з Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість надання висновку від 30.06.2021 року № СЕ-19/112-21/3930-ПЧ, відповідно до якого згідно методичного листа «Особливості проведення технічних експертиз реквізитів документів та почеркознавчих експертиз рукописних записів (підписів) у технічних зображеннях документів» почеркознавчі дослідження зображень підписів не проводяться, у зв`язку з тим, що спочатку вирішується питання про наявність або відсутність факту монтажу документів (у разі встановлення відсутності ознак монтажу, відсутність факту монтажу не може бути встановлена, оскільки ознаки монтажу могли і не відобразитись). Крім того, технічні зображення спірних документів виконані електрографічним способом - в спірних підписах не відобразились мілкі особливості рухів та втрачена значна кількість окремих ознак. Дана обставина унеможливлює мікроскопічне дослідження підписів на предмет виявлення ознак застосування технічних засобів при підготовці до його виконання та перешкоджає проведенню повноцінного ідентифікаційного дослідження. У зв`язку з чим, повідомлено про неможливість проведення експертизи. Ухвалою суду від 07 липня 2021 року відновлено провадження у зазначеній справі, призначено судове засідання з викликом учасників справи. Відповідно до вимог статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до положень КЗпП України та вимог Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем із заробітної плати покладається на роботодавця, а не на позивача (робітника). З огляду на ті обставини, що судом встановлено факт ухилення відповідача від подання доказів, які мають суттєве значення для встановлення обставин підписання відомостей про отримання заробітної плати саме позивачем, на підставі ч. 10 ст. 84 ЦПК України суд визнає обставину позову про те, що позивач не розписувався у відомостях про отримання заробітної плати і вважає за необхідне визнати цей факт. Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог та ненадання доказів тих обставин, що йому не була виплачена заробітна плата за період з липня 2018 по червень 2019 року, оскільки обов`язок доказування факту виплати заробітної плати покладається на роботодавця, враховуючи встановлену законом необхідність ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи і бухгалтерського обліку витрат на оплату праці; наявності у роботодавця бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) заробітної плати, та які підтверджують нарахування і виплату заробітної плати. Суд наголошує, що саме на відповідача, як роботодавця, покладений обов`язок по своєчасній виплаті заробітної плати (ст.115 КЗпП), а також законодавчо закріплений за відповідачем обов`язок виплатити позивачу при звільненні всі належні до виплати суми (ст.116 КЗпП). На день звільнення позивача була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з липня, 2018 року по червень, 2019 року, що складає 25 406 грн. 72 коп., а саме: за липень, 2018 року в розмірі 1 530, 82 грн., 1500,00 грн., за серпень, 2018 року в розмірі 1530,82 грн., за вересень, 2018 року в розмірі 1500,00 грн., 1534,85 грн., за жовтень, 2018 року в розмірі 1700, грн., 1334,85 грн., за листопад, 2018 року в розмірі 1600,00 грн., 1438,87 грн., за грудень, 2018 року - 1400,00 грн., 1538,88 грн., 100,00 грн., за січень, 2019 року в розмірі 3 372,95 грн., за березень, 2019 року в розмірі 3 145,30 грн., за червень, 2019 року в розмірі 2 179,38 грн. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява №38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно зі ст.2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. За ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи позовні вимоги щодо стягнення заробітної плати, в цій частині відповідач не спростував вимог та належних та допустимих доказів не надав, ухилився від надання доказів, та з огляду на вказане, виходячи із меж позовних вимог та позиції відповідача, суд дійшов висновку про задоволення цих вимог. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, судом відзначається наступне. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Поряд з цим, позивач [PERSON] не зазначив в чому полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Враховуючи викладене, а також те, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому будь-яких душевних страждань чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Згідно з п.п.2, 4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Крім того, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial