Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що [INFO] відповідач на своїй сторінці [PERSON] соціальної мережі Linkedin за адресою [INFO] розмістив недостовірну негативну інформацію, яка порушує особисті немайнові права позивача та принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Даним постом Відповідач розповсюдив неправдиву інформацію: « [PERSON] , он исповедует книгу Харари « Sapience: краткая история человечества ». Когда был у меня дома, мой сотрудник и тогда близкий товарищ, то украл документы на квартиру и мелкую электронику. На работе он плел интриги и не выполнял задачи. Прочитав книгу, я понял его мотивы: убить в себе моральные принципы и стать не отягощаясь ими, достичь успеха любыми средствами. Прошу репост и в случае трудоустройства проверить его скилы максимально пристально, не ведясь на софт-скилл и вранье. Это аморальный человек». Серед спільних знайомих є керівництво позивача та колеги по роботі. Єдиною метою поширення даної інформації є поширення відомостей, які порушують право позивача на повагу до честі, гідності та ганьблять ділову репутацію позивача. На підставі викладеного, позивач просив: ?Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] в соціальній Інтернет мережі Linkedin за адресою [INFO] наступну інформацію: « [PERSON] … украл документы на квартиру и мелкую электронику. На работе он плел интриги и не выполнял задачи». ?Зобов`язати [PERSON] протягом 10 днів з дня набрання рішення законної сили спростувати зазначену інформацію шляхом публікації у соціальній Інтернет мережі Linkedin за адресою [INFO] на сторінці користувача [PERSON] спростування такого змісту: « я спростовує недостовірну інформацію, яка була поширена 19.12.2019 року в опублікованому повідомленні стосовно [PERSON] про те, що він вкрав документи на квартиру та дрібну електроніку. На роботі він плів інтриги та не виконував завдань, оскільки зазначена інформація є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] ». ?Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн., витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 7360,00 грн. та сплачений судовий збір. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.06.2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.10.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] подану позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити з викладених підстав. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити. Стороною відповідача подано відзив на позовну заяву. Відповідно до якого відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не можуть бути задоволено. Відповідач не визнає, обставини наведені позивачем та не може підтвердити наявність зазначеного посту у мережі Linkedin. З наданого позивачем скріншот неможливо встановити дату та ким було зроблено вказаний пост. Розмір моральної шкоди жодним чином не обґрунтований та такий, що не співмірний із описаними позивачем обставинами. Вислухавши вступне слово позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України життя, здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Частина 1 статті 277 ЦК України визначає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до положення ч. 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Згідно ст.1 Закону України «Про інформацію», під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно абз. 5 п. 15 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено, що кожному громадянину гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною законодавства України. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Позивачем на підтвердження позовної заяви надано скріншот публікації на сторінці [PERSON] (а.с.42). Зміст публікації наступний: « [PERSON] , он исповедует книгу Харари «Sapience: краткая история человечества». Когда был у меня дома, мой сотрудник и тогда близкий товарищ, то украл документы на квартиру и мелкую электронику. На работе он плел интриги и не выполнял задачи. Прочитав книгу, я понял его мотивы: убить в себе моральные принципы и стать не отягощаясь ими, достичь успеха любыми средствами. Прошу репост и в случае трудоустройства проверить его скилы максимально пристально, не ведясь на софт-скилл и вранье. Это аморальный человек». Суд даний доказ до уваги не приймає з урахуванням наступного. Позивачем не надано суду доказів, а письмові матеріали справи не містять, що вказана публікація була розміщена відповідачем та на його сторінці. Крім того, з наданого скріншоту публікації неможливо встановити дату публікації, в ой час, як позивач вказує, що вказаний пост мав місце 19.12.2019 року. Крім того, суд звертає увагу на положення ч. 1-3 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Разом з тим, позивачем не було долучено завірену належним чином електронні докази на які позивач здійснює посилання та яким обґрунтовує свої позовні вимоги. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факт поширення відповідачем посту, що був розміщений в мережі Linkedin. Долучене позивачем листування електронною поштою (а.с.102), суд приймає критично, оскільки з вказаного листування слідує те, що пост було видалено, проте інформації щодо автора посту, а також зміст посту, вказане листування не містить. Письмові матеріали справи не містить даних про належність вказаної сторінки саме відповідачу [PERSON] , тому такі твердження позивача є його припущенням та не доведені належними та допустимими доказами. З цих підстав, суд вважає, що твердження позивача про розміщення недостовірної інформації щодо нього на Інтернет - сторінці соціальної мережі Linkedin відповідачем [PERSON] є недоведеним. У зв`язку з цим, позовні вимоги в частині зобов`язання [PERSON] протягом 10 днів з дня набрання рішення законної сили спростувати зазначену інформацію у спосіб, яким вона була поширена, не підлягають задоволенню. Як вбачається з положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пункт 5 постанови пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обґрунтовуючи завдання моральної шкоди, позивач вказує на те, що ситуація негативна відображається на його психічному та емоційному стані, та виходячи з вимог розумності та справедливості, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи те, що позивач не довів, що саме [PERSON] здійснив пост на сторінці мережі Linkedin, а також те, що сторінка [PERSON] належить саме відповідачу, таким чином відсутні підстави для відшкодування такої шкоди, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до статті 141 ЦПК України, вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed