Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебував у шлюбі до 17.08.2016 року. Після розлучення він часто навідував доньку, ходив на прогулянки, надавав матеріальну допомогу. Приблизно з грудня 2016 року, коли донька в черговий раз була у нього, відповідач сказала, щоб він залишив доньку у себе та до неї більше не приводив. За час перебування у нього донька ходила до дитячого садочку, а з вересня 2017 року пішла до школи. З 2016 року мати доньки не появлялась, життям дитини не цікавилась. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, проте від представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На позовних вимогах наполягає, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Просить справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду повідомлялась, причину неявки суду не повідомила, відзив не надала, клопотань про відкладення справи від неї не надійшло. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування пояснила, що на неодноразові виклики відповідача до органу опіки остання не зявлялась, зазначила, що батько дитини та його батьки здатні створювати умови для проживання і навчання дитини, піклуються про дівчинку, враховуючи думку неповнолітньої вважає за доцільне щоб дитина мешкала з батьком. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення учасників справи, зясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши і факти та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.5). Дитина народилась у період зареєстрованого шлюбу, який укладено 03.06.2011 року. Рішенням Дружківського міського суду від 17 серпня 2016 року шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] розірвано (а.с.4). Дитина разом з позивачем проживають за адресою: [INFO] а кв.26 м.Дружківка, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов (а.с.6). Батько дитини [PERSON] має стабільний дохід, періодично виїзжає за межі держави для заробітку, що підтверджується довідкою про дохід фізичної особи (а.с.11). З довідки №51/д від 27.12.2017 року підписаної завідуючою ДНЗ №34 « Дельфін» вбачається, що вихованням дитини займались батько [PERSON], бабуся [PERSON], дідусь [PERSON], мати з дитиною не бачилась (а.с.10). З довідки №665 від 26.12.2017 року підписаної В.О. директора НВК №3 вбачається, що за 2017 навчальний рік мати жодного разу не відвідувала школу(а.с.8). Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 14.03.2018 року, вбачається за доцільне таким, що відповідає інтересам дитини визначення місця проживання малолітньої [PERSON], 15.07.2011 року разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання (а.с.37-38). Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо визначення місця проживання дитини.Враховуючи характер спірних правовідносин, які склались між сторонами судом застосовані такі норми права. Положеннями статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст. ст.11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно п.2 ч.1 ст.161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.02.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п.1 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Частинами 1,2 ст.ст. 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Врахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов'язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Представником органу опіки звернуто увагу, та зазначено у висновку, що з бесіди з дитиною зясовано, що вона бажає постійно проживати з батьком. При вирішенні питання про місце проживання дитини, суд, оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання малолітньої [PERSON], повністю погоджується з висновком органу опіки та піклування Дружківської міської ради та вважає, що в даному випадку наявні виняткові обставини для розлучення малолітньої дитини зі своєю матір`ю, а саме тривале проживання дитини разом з батьком, не бажання матері виховувати свою дитину. Враховуючи такі обставини, на даний час більш доцільним є визначення місця проживання дитини разом з батьком, що відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, принципу рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, узгоджуватиметься з положеннями Конвенції про права дитини, рішеннями Європейського суду з прав людини і ґрунтуватиметься на чинному національному законодавстві України. Крім того, суд зауважує, що мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved