Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Балучинської сільської ради, треті особи - відділ у Буському районі Головного управління Держгеокадастру Львівської області, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Збільшивши позовні вимоги, просить визнати за ним право власності на спадкове майно - земельні ділянки після смерті [PERSON]. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилися, направили суду заяви, в яких просять справу розглянути у їхній відсутності та задоволити позовні вимоги. Відповідач - Балучинська сільська рада явку свого повноважного представника суду не забезпечив, направив суду заяву, в якій просить слухати справу у відсутності представника, проти позову не заперечив. Третя особа - відділ у Буському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області явку свого представника до суду не забезпечила, надала заяву про слухання справи у відсутності представника, у вирішенні справи покликається на рішення суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги не оспорив. Дослідивши матеріали та з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 15.12.1997 року Балучинською сільською радою Буського району Львівської області, [PERSON] помер [INFO]. Із листа відділу Держгеокадастру у Буському районі Львівської області № К-91/0-0.20-91/132-17 від 07.09.2017 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка орієнтовною площею 2.87 умовних кадастрових гектарів на території Балучинської сільської ради, відповідно до зареєстрованого Сертифіката на право на земельну ділянку (пай) серії [NUMBER] від 21.04.1997 року із земель НІААГ «Нива». Беручи до уваги розпорядження голови Буської районної ради від 16.03.2000 року № 136 «Про затвердження технічної документації «Про внесення змін до проекту роздержавлення та приватизації земель», на [PERSON] розрахована частка 2.87 умовних кадастрових гектари, з них ріллі - 2, 14 гектари та кормових угідь - 0.73 гектари. Як вбачається із витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00019072549 від 21.11.20017 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому 06.08.1954 року шлюбі. [INFO] [PERSON] померла, про що виконавчим комітетом Красненської селищної ради Буського району. Львівської області 16.02.2017 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Померлою 19 квітня 2005 року було складено заповіт, який зареєстрований у реєстрі за № 66 Красненської селищної ради, Буського району Львівської області, відповідно до якого вона заповіла позивачу [PERSON]. Оскільки [PERSON] помер [INFO] та через смерть не зміг оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку (пай) і відноситься до однієї з категорій зазначених у пункті І статті 25 Земельного кодексу України, то тітка позивача [PERSON] до її смерті не змогла скористатися своїм правом, визначеним ст. 131 ЗКУ, а саме набути у власність земельну ділянку (пай) на підставі успадкування. Однак, відповідно до ст. 1276 Цивільного Кодексу України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців. Відповідно до норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред»явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. У разі визнання права власності на спадкове майно осіб, які мають право спадкування за законом відповідно до статей 529, 531,535 ЦК УРСР, спадкування спадкоємцями за законом третьої, четвертої та п'ятої черг та визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини зазначеними категоріями осіб не допускається. Отже, [PERSON] як дружина [PERSON], яка відноситься до першої черги спадкоємців за законом, як той з подружжя хто пережив спадкодавця, фактично прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном. Разом з тим, як вбачається із спадкової справи № 50/2010 року, заповітом після смерті [PERSON], в якому спадкодавець заповідає [PERSON] майно, а саме: Ѕ житлового будинку, Ѕ господарського будинку і все те, що є в хаті, частину спадкового майна не охоплено заповітом, а тому спадкування цього майна здійснюється за законом. Відтак, суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved