Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що 22.02.13р. він надав у борг відповідачу 18 тисяч гривен на 1 місяць до 22.03.13р., уклавши договір позики. На підтвердження передачі грошових коштів [PERSON] надав розписку. Але до цього часу борг не повернуто. Крім суми боргу 18 000грн. позивач просить стягнути згідно ст.625 ЦК України 3% річних від простроченої суми за 2 роки 1080грн. та згідно ст.1048 ЦК України проценти від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України, яка склала на момент звернення до суду 22% і сума склала 9900грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав вимоги позову, викладені у позовній заяві, пояснив, що позичив відповідачу гроші, які той у передбачений договором строк не віддав, але обіцяв повернути кожного разу при зверненні до нього. Тому він змушений звернутись до суду для примусового стягнення боргу та інших сум згідно поданого позову. Відповідач [PERSON] до суду не з»явився двічі, про розгляд справи сповіщався належним чином, причина неявки суду не повідомлена, заяви про відкладення розгляду справи не надходило. Письмових заперечень проти позову не направив. Вислухавши позивача, дослідивши подані матеріали суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В даному випадку надано розписку, що містить дані про сторони зобов'язання, грошову суму, що передана, дату складання розписки, особистий підпис позичальника (боржника). Між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики тому, відповідно до ст.1046 ЦК України договір є укладеним. Частина 2 вказаної статті передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей… Передача грошей за розпискою не оспорюється, заперечень від відповідача не надійшло. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі,визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості,що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 22.02.2013 року відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача 18 000грн. до 22.03.2013 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою. Стаття 1049 ч.3 ЦК України передбачає, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалися, на його банківський рахунок. В даному випадку доказів зарахування грошей на рахунок [PERSON] не надано. Поскільки борговий документ перебуває у позивача, в силу положень ст.545 ЦК України, борг до цього часу не повернуто. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов»язання. Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає обов»язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов»язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку позивач заявляє вимогу про стягнення лише 3% річних. Відповідальність, передбачена ст.625 ЦК України не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу і передбачає в даному конкретному випадку отримання 3% річних компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові і нараховуються незалежно від вини боржника. Стаття 1048 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто, визначені даною статтею проценти є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Отже, проценти, які просить стягнути позивач, мають різну правову природу і одночасне їх стягнення є правомірним. Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України. Суд приймає рішення в межах вимог, заявлених в позові, згідно наданого розрахунку, виходячи з облікової ставки Національного банку України на час звернення до суду.

Outcome: approved