Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на проживання в квартирі [ADDRESS] у м.Львові. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 27.12.2005 року відмовлено у задоволенні позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право на проживання за адресою: [ADDRESS]. Проте, останній за вказаною адресою не вселився та не вчинив жодних дій спрямованих на це. З огляду на наведене, просить визнати [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] у м. Львові. Відповідач [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом, в якому просить вселити його до квартири [ADDRESS] у м.Львові та зобов'язати не чинити перешкод в користуванні спірною квартирою. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що зареєстрований та є основним наймачем спірної квартири. У вказаній квартирі також зареєстрований [PERSON] - син колишньої дружини. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29.12.2003року зобов'язано не чинити йому перешкод у користуванні спірною квартирою. Однак рішення суду не виконане, а виконавчий документ втрачений. Ствердив, що дійсно не проживає в спірній квартирі оскільки боржники у виконавчому провадженні рішення суду не виконують. З метою пришвидшення виконання рішення суду у примусовому порядку неодноразово звертався до державної виконавчої служби, однак отримував відповіді про неможливість виконання рішення суду у зв'язку з відсутністю можливості примусового входження в житло та ігнорування боржниками вимог державного виконавця при проведенні виконавчих дій. Просить зустрічний позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник первісний позов підтримали, давши пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Зустрічний позов заперечили та просять у його задоволенні відмовити за безпідставністю вимог. Представник відповідача у судовому засіданні первісний позов заперечив, зустрічний підтримав та просить його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за безпідставністю вимог, а позов [PERSON] задовольнити, з наступних мотивів. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Частино 1 статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] в період з 1979 до 1980 року. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] від першого шлюбу. Сторони зареєстровані у неприватизованій квартирі [ADDRESS] м. Львові, що складається із двох кімнат, кухні, з усіма комунальними вигодами. [PERSON] проживала та була зареєстрована до дня смерті у червні 2011року. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29 грудня 2003 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29.12.2003року та ухвалою Верховного Суду України від 26.06.2006року, в задоволенні позову [PERSON] про виселення [PERSON] без надання іншого житла, та про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування даною квартирою відмовлено. Разом з тим, зобов'язано [PERSON] та [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] у м. Львові. У задоволенні позову [PERSON], [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою відмовлено. На виконання зазначеного рішення 23.07.2004року був виданий виконавчий лист №2-9/03. Листом від 22.03.2007 року ДВС у Галицькому районі м. Львова повідомив [PERSON] про те, що, незважаючи на неодноразові попередження, у добровільному порядку боржниками рішення суду не виконано. Примусове виконання рішення суду ускладнене, у зв'язку з відсутністю можливості примусового входження в житло боржника. Згідно листа державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ вих. № В-18/414 від 21.11.2007року, 23.01.2006 року при виконанні виконавчого листа №2-9/03 про зобов'язання [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні квартирою, боржниця відмовилась відчинити двері, про що складено акт державного виконавця. Рішення суду боржником не виконано, відтак до нього застосовано штрафні санкції. 21.11.2007року державний виконавець Галицького ВДВС ЛМУЮ звернувся до суду з поданням, в якому просив змінити спосіб виконання рішення суду, шляхом примусового вселення [PERSON] у спірну квартиру оскільки боржники чинять перешкоди виконанню рішення /а.254-262 т.2 с. № 2-9/03 / Встановлено, що 21.11.2007 року державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа без виконання не стягувачу, як вказано у поданні начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 25.05.2009 року, а Галицькому районному суду м. Львова, без відома стягувача, на що останній, в подальшому, скаржився Галицькому ВДВС ЛМУЮ, наполягав на примусовому виконанню рішення суду, був позбавлений можливості оскарження, в законом встановленому порядку, постанови про повернення виконавчого документа без виконання. У зв'язку з цим, з метою належного виконання рішення суду, на вимогу начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 25.05.2009 року, ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 09.06.2009 року видано дублікат виконавчого листа у справі, та скеровано для виконання Галицькому ВДВС ЛМУЮ /а.254-262 т.2 с. № 2-9/03/. Галицький ВДВС Львівського МУЮ, листом № 25254 від 04.12.2013року повідомив суд, що дійсно, на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-9/03, виданого 10.06.2009 року, проте тільки 05.10.2009 року /після звернення [PERSON] до суду з черговим позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на спірне житло/ було завершене та знищене, у зв'язку з закінченням строків зберігання, так і не будучи виконаним. Факт непроживання основного наймача спірної квартири - [PERSON], з поважних причин, внаслідок неможливості проживання через тривалий, гострий конфлікт сторін, чинення йому перешкод в користуванні житлом, постійним ініціюванням [PERSON] позовів до суду встановлено рішеннями Галицького районного суду м. Львова від 29.12.2003року та 27.12.2005року, а в період з 21.11.2007 року матеріалами даної справи. Суд приймає до уваги доводи [PERSON] про те, що він вживав достатніх дієвих заходів щодо вселення у приміщення спірної квартири, що об'єктивно підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема, письмовими зверненнями до Галицького ВДВС ЛМУЮ щодо пришвидшення та наполягання виконання рішення суду, запереченнями щодо заяв позивачів, спрямованих на позбавлення відповідача житлових прав, а коли такі, з незалежних від його волі причин, не були реалізовані, зверненням до суду з позовом за захистом порушеного права. Як вбачається із матеріалів справи № 2-9/03, протягом 2007, 2008 років в провадженні Галицького районного суду м.Львова знаходилась заява [PERSON] про перегляд рішення за нововиявленими обставинами від 27.04.2007 року, в задоволенні якої ухвалою суду від 25.12.2008 року відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 26.03.2009 року ухвалу районного суду залишено без змін. Однак на цей час, з 12.02.2009 року в суді знаходилась на розгляді позовна заява [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право на спірне житло, що свідчить про те, що позивачі не мали на меті виконати рішення суду, а відповідач був безпідставно позбавлений можливості вселитися у спірне житло в законному порядку, на виконання рішення суду оскільки провадження з виконання останнього завершено в час наявності даного спору в суді. Слід зазначити, що відповідач послідовно наполягав на виконанні рішення суду, не втрачаючи, таким чином зв'язку з житловим приміщенням, висловлюючи свої наміри реалізувати своє право на спірне житло. Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи [PERSON] про те, що жодних дій, спрямованих на вселення в спірне житло [PERSON] не вчиняв, так як такі твердження не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Не приймаються до уваги суду доводи [PERSON] про те, що [PERSON] втратив право на житло, оскільки переуступив таке право іншій особі, отримавши згідно розписки грошові кошти, оскільки ці обставини не є предметом даного спору, а спірна квартира не є предметом відчуження, є неприватизованою. З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що згідно вимог ст.ст.71,72 ЖК України, [PERSON] не може вважатись таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] у м.Львові оскільки рішення суду не виконане, відповідач не вселився в спірну квартиру з незалежних від нього причин, постійно наполягав на усуненні перешкод у користуванні спірним житлом, які [PERSON] чинили йому шляхом зміни замків вхідних дверей квартири, та невпускання у спірне житло через тривалий конфлікт, звертаючись у відповідні інстанції, в тому числі судові. За таких обставин, у задоволенні первісного позову слід відмовити за безпідставністю вимог, а зустрічний належить задовольнити.

Outcome: approved