Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 22.12.2011 року він уклав з відповідачем договір позики, за якими позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) доларів США та 12 000 (дванадцять тисяч) гривень, які відповідач зобов'язувався повернути йому не пізніше 01.03.2012 року. На підтвердження укладення зазначеного договору позики, його умов та факту отримання грошей, відповідач власноручно склав та передав позивачу розписку. В грудні 2012 року відповідач не виконавши свого зобов'язання по договору позики від 22.12.2011 року та не повернувши грошей, звернувся до позивача з проханням надати йому ще 5000 (п'ять тисяч) доларів США, які він обіцяв повернути протягом декількох днів, а якщо не зможе цього зробити, то він продасть свій автомобіль і обов'язково поверне позивачу всі гроші, в тому числі, отримані за позикою від 22.12.2011 року. Діставши необхідну суму, 07.12.2012 року позивач уклав з відповідачем договір позики, за яким він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США та 24 000 (двадцять чотири) тисячі гривень, які відповідач зобов'язувався повернути позивачеві не пізніше 12.12.2012 року. На підтвердження укладення зазначеного договору позики, його умов та факту отримання грошей, відповідач власноручно склав та передав позивачу розписку. Через декілька тижнів після отримання чергової позики, не виконавши свого зобов'язання з повернення грошей отриманих за першою та другою позикою, відповідач звернувся до позивача з проханням позичити йому ще 4000 (чотири тисячі) гривень, які він зобов'язувався повернути разом з грошима, отриманими за першою та другою позикою , після новорічних та різдвяних свят 2013 року, а якщо не зможе цього зробити, то продасть свій автомобіль і поверне всі свої борги. 29.12.2012 року позивач уклав з відповідачем третій договір позики, за яким він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, які відповідач зобов'язувався повернути позивачу не пізніше 09.01.2013 року. На підтвердження укладення зазначеного договору позики, його умов та факту отримання грошей, відповідач власноручно склав та передав позивачу розписку. В січні 2013 року, після того як уже минула кінцева дата повернення третьої позики, відповідач отримав кредит в банку та за його рахунок повернув позивачу лише 20 000 (двадцять тисяч) гривень. Подальші переговори з відповідачем щодо повернення ним боргів в позасудовому порядку, відбувалися в 2013-2014 роках, але до позитивного результату не призвели. Він не повертає борги, мотивуючи це відсутністю грошей, і продовжує звертатися до позивача з проханням позичити ще гроші. Передаючи відповідачу гроші в борг за кожним договором позики, позивач наголошував відповідачу на тому, що повертати суму позики потрібно буде в тій самій валюті, в якій позивач надавав позику. Таким, чином повертаючи позивачу в січні 2013 року грошові кошти в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень, відповідач частково погасив саме ту частину боргу, яка надавалася йому в національній валюті України. Таким чином, сума боргу відповідача на день звернення до суду з цим позовом становить 7 000 (сім тисяч) доларів США та 20000 (двадцять тисяч) гривень. В зв?язку з вище викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 218.436,70 гривень, яка складається з 20.000 гривень та 198.436,70 гривень, які є еквівалентом 7000 (сім тисяч) доларів США з урахуванням офіційного курсу НБУ на 23.02.2015 року (1 USD =28.3481 UAH). Під час розгляду справи позивачем було уточнено позовні вимоги, а саме; просив стягнути з відповідача 7, 000 (сім тисяч) доларів США та 20 000 (двадцять тисяч) гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, проте до суду направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з?явився по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, заперечень проти позову не подавав. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що згідно оригіналу розписки від 22.12.2011 року, [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 5000 (п'ять тисяч) доларів США та 12 000 (дванадцять тисяч) гривень, які зобов»язувався повернути до 01.03.2012 року. Згідно оригіналу розписки від 07.12.2012 року, [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США та 24 000 (дванадцять чотири тисячі) гривень та зобов»язувався повернути їх до 12.12.2012 року. Згідно оригіналу розписки від 29.12.2013 року, [PERSON] отримав від [PERSON] суму в розмірі 4 000 ( чотири тисячі) гривень та зобов»язувався повернути до 09.01.2013 року. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись у відповідності до умов договору і закону Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1,2, ст.. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В листі Верховного Суду України від 01.07.2014 року про «Аналіз практики застосування ст.. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», зазначено, що зважаючи на зміст ст.. 533 Цивільного кодексу України, та беручи до увагу практику Європейського суду з прав людини, суди у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національній валюті на день здійснення платежу. Згідно п. 2 ч.1 ст. 6 Закону України « Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 530, 533, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved