Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03.03.2012 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав [PERSON] 800\~000,00 гривень, що підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою від 30.04.2012 року, які він зобовязався повернути частинами, але не пізніше 30 числа кожного місяця. У рахунок забезпечення повернення суми боргу за договором позики відповідачка [PERSON] 13.04.2012 року надала на ім'я [PERSON] довіреність на розпорядження майном її часткою домоволодінням №1а по вул. Коломенській в місті Дніпропетровську. У зв'язку з невиконанням умов договору позики 30.07.2013 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 49/100 частин домоволодіння №1а по вул. Коломенській в місті Дніпропетровську. Відповідно до п.3. продаж здійснено за оціночною вартістю 97163,00 грн. Позивач зазначає, що позика була отримана для потреб сім'ї [PERSON] та [PERSON], які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.02.2011 року, тому посилаючись на те, що до теперішнього часу [PERSON] грошові кошти у повному обсязі не повернув, позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 793743,66 гривень, яка складається з: суми основного боргу 702837,00 грн., 3% річних 7971,90 грн., суми інфляції - 82934,76 грн., а також просив стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору 3654,00 грн. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував та звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики таким, що не є укладеним, та просив визнати неукладеним договір позики від 03.03.2012 року, оскільки даний договір не підписувався ним власноруч саме 03.03.2012 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, представник позивача просила позов задовольнити в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні оглянув оригінал розписки від 30.04.2012 року та пояснив, що ця розписка складена ним особисто, але договір позики від 03.03.2012 року він не підписував, також підтвердив факт отримання у борг від позивача 800000,00 грн.. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині солідарного стягнення з неї суми боргу та пояснила, що про укладання договору позики між позивачем та її чоловіком [PERSON] від 03.03.2012 року і про складання відповідної розписки від 30.04.2012 року їй не було відомо. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав [PERSON] 800\~000,00 гривень, що підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою від 30.04.2012 року, які він зобовязався повернути частинами, але не пізніше 30 числа кожного місяця. Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що довіреність на уповноваження [PERSON] продати майно, а саме: належну [PERSON] частку житлового будинку №1а по вул. Коломенській в місті Дніпропетровську, вона надала 13.04.2012 року, в той час як грошові кошти були отриманні її чоловіком [PERSON] 30.04.2012 року, про що свідчить розписка (а.с. 8). При цьому суд звертає увагу на те, що відповідачка [PERSON] своєї згоди на отримання відповідних коштів не надавала та доказів того, що дані кошти позичались відповідачем [PERSON] в інтересах сімї, суду не надано. 30.07.2013 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 49/100 частин домоволодіння №1а по вул. Коломенській в місті Дніпропетровську. Відповідно до п.3. даного договору продаж здійснено за оціночною вартістю 97163,00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено та не спростовується показаннями сторін, що борг до теперішнього часу у повному обсязі не повернутий, в силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, тому суд вважає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 702837 грн., суму інфляції 82934,76 грн., 3% річних в розмірі 7971,90 грн. та судовий збір в розмірі 3654 грн.. Посилання відповідача [PERSON] щодо неукладання правочину, а саме договору позики, є хибними, оскільки у судовому засіданні він визнав факт підписання ним особисто розписки, а інших доказів на підтвердження своїх вимог [PERSON] суду не надав. Судом також встановлено, що спірний договір позики, який є предметом розгляду по даній справі не суперечить положенням діючого законодавства України, а тому не має підстав для визнання його неукладеним, у зв'язку з чим суд вважає [PERSON] в позові до [PERSON] про визнання недійсним договору неукладеним, - відмовити.

Outcome: partial