Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 24.06.2014р. після 17-00 год. біля під»їзду будинку по [ADDRESS], в якому він проживає, він побачив групу людей, серед яких були працівники міліції та сусідка по будинку - [PERSON], яка в присутності групи осіб звинуватила його особисто, в тому, що він в ніч з 22.06.2014р. по 23.06.2014р. пошкодив колеса автомобіля ВАЗ, який був припаркований поблизу під»їзду. З цього приводу, до його квартири приходив працівник міліції [PERSON], та повідомив, що на нього вказала сусідка [PERSON] Також, на наступний день він звернувся до начальника міліції, який вислухав його та підлеглих працівників міліції, останні вибачилися перед ним, а також він впевнився, що саме на нього вказала сусідка [PERSON], як на особу, якою вчинено пошкодження коліс її автомобіля. В подальшому перевірка показала, що підозра, щодо скоєння ним даного правопорушення ґрунтується лише на свідченнях [PERSON], які в ході перевірки підтвердження не знайшли. Працівниками міліції на місці скоєння пошкодження коліс, не було здійснено їх вилучення, не встановлений розмір пошкодження, спосіб скоєння злочину, та не було встановлено чи дійсно ці колеса були пошкоджені, чи випущено повітря з шин. Вважаючи, що працівники міліції виконували свою роботу, а [PERSON] не маючи доказів безпідставно звинуватила його у вчиненні злочину, що призвело до переживання, хвилювання, постійного виправдовування перед сусідами з цього приводу, а також у зв»язку з відсутності з боку [PERSON] іншої думки щодо даної пригоди, (про те, що саме він пошкодив колеса її автомобіля), та вважаючи, що йому було заподіяно моральної шкоди поширенням недостовірної інформації, просив суд стягнути на його користь 30000грн. моральної шкоди та визнати, що поширені відповідачкою відомості не відповідають дійсності та принижують його честь і гідність та ділову репутацію. Зобов»язати відповідачку припинити неправомірні дії щодо приниження його честі, гідності та ділової репутації. В судовому засіданні позивач та його представник за договором прозовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала повністю, надала письмові заперечення проти позову. Заслухавши позивача та його представника, відповідачку, покази свідків, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. На підставі вимог ст. 275 ЦК фізична особа має право на захист свого особового немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Згідно зі ст. 299 ЦК фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. При вирішенні даного спору судом враховано, що відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати, передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012р. №2-рп/2012 1. в аспекті конституційного подання положення частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України слід розуміти так: - збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України «Про інформацію» - поширення суспільно необхідної інформації - предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. В даному випадку, суд встановив, що [PERSON] по телефону 24.06.2014р. звернулася до 2-го МВМ м. Біла Церква з повідомленням про те, що 24.06.2014р. о 17-00год. нею було виявлено пошкодження двох коліс на автомобілі ВАЗ 21112 д.н.з. [NUMBER], що належить їй на праві власності та знаходився біля 1 -го під»їзду житлового будинку [ADDRESS]. Також, в цей день було зареєстровано заяву [PERSON] (зареєстрована 24.06.2014р. в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події або готуються Білоцерківського 2-го МВМ № 13217) про встановлення особи притягнення її до відповідальності з приводу пошкодження 2-х коліс її автомобіля, яке мало місце в ніч з 22.06.на 23.06.2014року біля будинку по [ADDRESS] та їй заподіяно шкоди на суму 100грн. В судовому засіданні позивач чітко пояснив, що до автомобіля [PERSON] під час коли там перебували працівники міліції та поняті він не підходив, а тому йому не відомо, чи пошкоджені колеса на автомобілі. Допитані в якості свідків, поняті [PERSON] та [PERSON] показали, що відповідачка особисто в їх присутності не вказувала на позивача, як на особу, що пробила колеса її автомобіля, їх запросив працівник міліції, який просив оглянуті пошкоджені колеса автомобіля ВАЗ. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] - слідчий МВВС, показів, що коли він прибув на місце події - вул.. Турчанінова, м. Біла церква там дійсно виявився автомобіль, у якого були пробиті два колеса, власник автомобіля підозрювала певну особу. Допитаний в якості свідка [PERSON] - дільничний інспектор міліції також показав, що він приймав участь в складі групи, яка перебувала на місці огляду та біля будинку [ADDRESS] громадянка , яка викликала міліцію заявила, що підозрює у скоєному свого сусіда - [PERSON], до якого він особисто піднявся у квартиру, але так як [PERSON] відмовився надавати будь-які пояснення, запросив його до дільниці. Аналогічні докази містяться і в матеріалах оглянутового в судовому засіданні матеріалу про звернення гр.. [PERSON] ЖЄО № 13217 від 24.06.2014р. В судовому засіданні позивач та його представник послалися на те, що своєю підозрою по відношенню до позивача, відповідачка заподіяла йому моральної шкоди, оскільки він є поважною людиною, користується повагою сусідів, але змушений перед всіма виправдовуватися з приводу безпідставного обвинувачення. Але, суду позивачем жодного доказу заподіяння моральної шкоди в тому числі і приниження його честі і гідності не надано, ні свідками, ні посадовими особами, що проводили перевірку, не було вказано на те, що інформація про особу була розповсюджена з метою принизити її честь і гідність. Крім цього, позивач не назвав жодної дії з боку відповідачки, які нею продовжуються до цього часу, пов»язані з приниженням його честі і гідності. Відповідно до ст. 277 ЦК фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Суд враховує те, що звернення особи до правоохоронних органів за захистом своїх прав, порушених особою, а також показання свідка на попередньому слідстві не можуть розглядатись як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи. На це вказано і у рішенні колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2008 р. Так, відповідачка [PERSON] вказала, що звернулася до правоохоронних органів реалізуючи конституційне право на звернення, гарантоване ст. 40 Конституції України, не мала наміру поширення недостовірної інформації відносно позивача. Суд, виходить з того, що Постанова Пленуму Верховного Суду України від27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачає: у випадку, коли особа звертається до правоохоронних органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про захист честі і гідності, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: dismissed