Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог вказує, що відповідач 01 січня 2014 року позичив у нього грошові кошти в сумі 20000 доларів США, терміном на один рік, про що надав письмову розписку. Посилаючись на те, що відповідач не виконав взятого на себе обовязку та не повернув йому позичені кошти, просить стягнути із [PERSON] суму боргу за позикою в розмірі 20000 доларів США. Крім цього, посилаючись на норми ст. 625 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] проценти із розрахунку 3% річних за прострочення повернення позики за період з 01 січня 2015 року по 03 серпня 2015 року в сумі 7466,95 грн., У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, в подальшому позивач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, Відповідач повторно в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений судом відповідно до ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, клопотань про розгляд справи без його участі чи про відкладення розгляду справи не подав. Відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вимоги ЦПК України та відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи без відповідача, суд вважає за необхідне проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що\~ між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 01 січня 2014 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 доларів США терміном на один рік та зобовязався повернути дані кошти вчасно. Дана обставина стверджуються письмовою розпискою [PERSON] від 01 січня 2014 року, наданою позивачем. В узгоджений сторонами строк до 01 січня 2015 року відповідач позичені кошти не повернув. Станом на 03 серпня 2015 року [PERSON] не повернуто [PERSON] позику в розмірі 20000 доларів США, що згідно курсу НБУ на 03.08.2015 року еквівалентно сумі 422 533,32 грн. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних\~ чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики), що були передані йому у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. За нормами ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, зробленого Верховним Судом України в постанові від 18.09.2013 р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошових коштів позичальнику. На підтвердження укладення договору позики позивач представив суду розписку від 01 січня 2015 року, яка свідчить про передання [PERSON] [PERSON] у позику грошових коштів в сумі 20000 доларів США. Наявність оригіналу розписки у позикодавця свідчить про невиконання боржником зобовязання. Згідно з вимогами ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначених за офіційним курсом відповідною валюти на день платежу, якщо інший порядок визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, суд вважає, що діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по договору позики в сумі 20000 доларів США, що еквівалентно 422\~533,32 грн., виходячи із офіційного курсу долара США до гривні станом на 03.08.2015 року. Також відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З врахуванням того, що відповідач [PERSON] прострочив виконання зобовязання щодо повернення позивачу суми позики в розмірі 20 000 доларів США, а тому зобовязаний сплатити на користь позивача 3 % річних від простроченої суми за період з 02.01.2014 року по 03.08.2015 року у розмірі 422 533,32 грн. (сума боргу, еквівалента 20000 доларів США згідно офіційного курсу гривні до долара США станом на 03.08.2015 року) 422 533,32 грн. * 3% річних =12675,1 грн. на рік/ 365 днів у році = 34,73 грн. на день * 214 прострочених днів = 7432,22 грн. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по договору позики в сумі 20000 доларів США, що еквівалентно 422\~533,32 грн., виходячи із офіційного курсу долара США до гривні станом на 03.08.2015 року та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 02.01.2014 року по 03.08.2015 року у розмірі 7432,22 грн. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі\~ 3400 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial