Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 17 липня 2017 року, коли його було звільнено з Виробничого підрозділу «Дебальцевська дистанція колії» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», з ним в порушення вимог трудового законодавства, не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, заборгованість з якої за період з 15 березня 2017 року по день звільнення становила 12 154 грн. 38 коп., а також не було виплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 7 005 грн. 60 коп. та компенсацію за невикористані 30 днів щорічної відпустки у сумі 7 379 грн. 70 коп. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у сумі 12 154 грн. 38 коп., вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 7 005 грн. 60 коп., а також компенсацію за невикористані 30 днів щорічної відпустки у сумі 7 379 грн. 70 коп., та виплатити ці грошові кошти через касу регіональної філії «Донецька залізниця» м. Лиман Донецької області. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, проте у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача - АТ «Укрзалізниця», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки. В той же час, від відповідача на адресу суду надійшов відзив, у якому АТ «Укрзалізниця» заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки оригінали кадрових та первинних фінансових документів щодо трудової діяльності позивача, у тому числі табелі обліку робочого часу, необхідні для обчислення та нарахування [PERSON] заробітної плати та інших виплат у зв`язку із його звільненням, у відповідача відсутні, адже Виробничий підрозділ «Дебальцевська дистанція колії» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», де працював позивач та у володінні якого перебувають такі документи, внаслідок свого місця знаходження, яким є населений пункт, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, відповідачу АТ «Укрзалізниця» їх не передавав. Крім того, відповідач у своєму відзиві зазначив, що за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата у сумі 1 875 грн. 87 коп., яка після утримання з неї обов`язкових податків та зборів склала суму 1 491 грн. 66 коп. та 25 липня 2017 року була виплачена останньому. До того ж, у відзиві вказано, що довідки та розрахунки, які долучені [PERSON] до позовної заяви, складені невідомими особами, які не є повноважними працівниками відповідача, та на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а отже не створюють жодних правових наслідків. До того ж, відповідачем зазначено, що відповідно до витягу про реєстрацію в єдиному реєстрі довіреностей від 05 травня 2017 року припинено дію довіреності, відповідно до якої було уповноважено начальника Дебальцевської дистанції колії здійснювати дії, пов`язані з діяльністю підрозділу, у тому числі і видавати та підписувати від імені підрозділу розпорядчі документи та затверджувати внутрішні документи з питань, що стосуються діяльності підрозділу. На підставі викладеного, відповідач АТ «Укрзалізниця» просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. З відомостей, зазначених у трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] від 17 жовтня 1986 року слідує, що, починаючи з 12 липня 2016 року позивач працював у Виробничому підрозділі «Дебальцевська дистанція колії» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця». 17 липня 2017 року його було звільнено за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 10644/ДН-ОС від 14 липня 2017 року у зв`язку із скороченням штату. За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» № 137-V від 14 вересня 2006 року, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» на підставі укладеного трудового договору працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору. За приписами ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» за виконану працівником роботу роботодавець виплачує йому передбачену трудовим договором заробітну плату, обчислену, як правило, у грошовому виразі. Так, згідно розрахунків заробітної плати за березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року та липень 2017 року, а також розрахунку оплати відпустки, долучених позивачем до позовної заяви, за березень 2017 року Виробничим підрозділом «Дебальцевська дистанція колії» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» позивачу було нараховано 4 575 грн. 50 коп., за квітень 2017 року - 2 677 грн. 70 коп., за травень 2017 року - 2 801 грн. 02 коп., за червень 2017 року - 1 550 грн. 25 коп. та за липень 2017 року - 14 935 грн. 21 коп., з яких 7 005 грн. 60 коп. є вихідною допомогою у розмірі середнього місячного заробітку, а 7 379 грн. 70 коп. є компенсацією за невикористані 30 днів щорічної відпустки. В той же час, відповідно довідки про доходи № 1073/2 від 30 вересня 2019 року, долученої відповідачем до відзиву на позовну заяву, Виробничим підрозділом «Дебальцевська дистанція колії» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» позивачу у період часу з березня 2017 року по липень 2017 року заробітну плату було нараховано лише за перші 15 днів березня 2017 року у сумі 1 875 грн. 87 коп., яку після утримання з неї обов`язкових податків та зборів останньому було виплачено у сумі 1 491 грн. 66 коп., про що свідчить підпис [PERSON] у відомості на виплату грошей № 16 (а.с. 50 зв. б.), яку, суд бере до уваги, адже і позивач у своєму позові, і відповідач у своєму відзиві не оскаржують факт нарахування та виплати відповідачем позивачу заробітної плати за перші 15 днів березня 2017 року, а за приписами ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Разом з тим, з Індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] за формою ОК-5, надісланих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на виконання ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2020 року, вбачається, що в цілому за березень 2017 року Виробничим підрозділом «Дебальцевська дистанція колії» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» позивачу було нараховано заробітну плату у сумі 4 575 грн. 50 коп., з яких було сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, натомість за період часу з квітня 2017 року по 17 липня 2017 року цим Виробничим підрозділом заробітна плата позивачу не нараховувалась. Підпунктом 2 пункту 16 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 794 від 04 червня 1998 року, передбачено, що на кожну фізичну особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується постійний індивідуальний ідентифікаційний номер Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів. Персональна облікова картка фізичної особи містить, зокрема, відомості про суму заробітку (доходу), на який нараховується страховий збір (внески) на пенсійне страхування (помісячно). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - це надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Пунктом першим частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» закріплено, що для юридичних осіб, утворених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. За таких обставин, в частині, що стосується сум та періоду, протягом якого Виробничий підрозділ «Дебальцевська дистанція колії» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» нараховувало позивачу заробітну плату, суд бере до уваги відомості, що містяться у вищенаведеній довідці з Індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] за формою ОК-5, оскільки саме у цій довідці достовірно відображені суми заробітної плати, нараховані кожній застрахованій особі, а також періоди її нарахування, а до наданих позивачем розрахунку оплати відпустки, розрахунків заробітної плати за березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року та липень 2017 року, так само як і наказів про встановлення простою № 207 від 20 березня 2017 року й № 236/ДНД від 17 березня 2017 року, якими встановлено обов`язок роботодавця сплатити працівникам заробітну плату за час простою, суд ставиться критично, адже вони не містять жодних реквізитів, обов`язкових для таких документів, зокрема, не скріплені печаткою особи, яка їх видала, а розрахунки оплати праці, крім того, не містять у собі номеру та дати їх складання. Разом з тим, враховуючи отримання позивачем від Виробничого підрозділу «Дебальцевська дистанція колії» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» заробітної плати за перші 15 днів березня 2017 року, суд доходить висновку, що станом на час судового розгляду цієї справи заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати за решту днів березня 2017 складає 2 699 грн. 63 коп. (4 575,50 грн. - 1 875,87 грн.). Натомість частиною першою статті 24 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 115 КЗпП України закріплено правило, за яким заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною сьомою статті 43 Конституції України визначено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 47, ст. 116 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Вказане дає суду підстави для висновку, що з відповідача АТ «Укрзалізниця» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі лише за березень 2017 року та лише у сумі 2 699 грн. 63 коп. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за 30 днів невикористаної щорічної відпустки у сумі 7 379 грн. 70 коп., суд виходить з такого. З наказу (розпорядження) № 10644/ДН-ОС від 14 липня 2017 року слідує, що позивач, якого 17 липня 2017 року було звільнено з Виробничого підрозділу «Дебальцевська дистанція колії» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» у зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, має право на компенсацію за 30 днів невикористаної відпустки (а.с. 28). Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Абзацами першим та шостим пункту другого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року закріплено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Пунктом сьомим цього Порядку встановлено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Тобто, враховуючи, що позивач був звільнений 17 липня 2017 року, в зв`язку з чим обчислення заробітної плати для виплати йому компенсації за невикористані дні відпустки необхідно провадити виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передували звільненню, та, в той же час, приймаючи до уваги, що Індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] за формою ОК-5 свідчать, що у період часу з квітня 2017 року по липень 2017 року за позивачем заробіток не зберігався, суд доходить висновку, що для вирахування [PERSON] розміру грошової компенсації за всі не використані ним дні щорічної відпустки необхідно виходити з періоду часу з липня 2016 року по березень 2017 року. Згідно листів Міністерства соціальної політики України № 10846/0/14-15/13 від 20.07.2015 року та № 11535/0/14-16/13 від 05.08.2016 року про норми тривалості робочого часу на 2016 рік та 2017 рік кількість робочих днів за період часу з липня 2016 року по березень 2017 року складає 191 днів - 129 днів за 2016 рік й 62 день за 2017 рік. З Індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] за формою ОК-5 слідує, що за період часу з липня 2016 року по березень 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата у розмірі 55 960 грн. 57 коп. Отже середньоденна заробітна плата позивача для виплати компенсації за невикористану відпустку складає 292 грн. 99 коп. (55 960,57 грн. / 191 днів) і, відповідно, компенсація за 30 днів невикористаної відпустки становить 8 789 грн. 61 коп. (292,99 грн. * 30 днів). Таким чином, враховуючи що відповідач у своєму відзиві не заперечує факт несплати позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та, одночасно з тим, приймаючи до уваги, що частиною другою статті 264 ЦПК України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація за 30 днів невикористаної щорічної відпустки у заявленій позивачем сумі 7 379 грн. 70 коп. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача на його користь вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 7 005 грн. 60 коп., то суд при їх вирішенні керується статтею 44 КЗпП України, відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті першому статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Так, з розрахунку оплати середньої зарплати № 1073/3 від 30 березня 2019 року слідує, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 5 367 грн. 17 коп. За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач жодним чином не висловив своєї позиції ані з приводу наявності або відсутності підстав для виплати [PERSON] вихідної допомоги, ані з приводу заявленої позивачем суми вихідної допомоги, та враховуючи, що статтею 44 КЗпП України розмір вихідної допомоги розміром середнього місячного заробітку працівника не обмежено, а саме гарантовано, що розмір такої допомоги не може бути меншим, ніж середній заробіток працівника, суд доходить переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у сумі 7 005 грн. 60 коп. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що з відповідача АТ «Укрзалізниця» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у сумі 2 699 грн. 63 коп., грошова компенсація за 30 днів невикористаної щорічної відпустки у сумі 7 379 грн. 70 коп. та вихідна допомога у сумі 7 005 грн. 60 коп. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині виплати йому відповідних грошових коштів через касу регіональної філії «Донецька залізниця» м. Лиман Донецької області, суд виходить з положень ч.ч. 4, 5 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», згідно яких виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Отже порядок виплати заробітної плати працівнику роботодавцем вирішується безпосередньо між працівником та роботодавцем і не входить до компетенції суду, в зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Що стосується посилань відповідача на відсутність у нього первинних документів як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, то суд звертає увагу АТ «Укрзалізниця», що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить саме на роботодавці, а не на працівникові. Суд акцентує увагу на тому, що невжиття роботодавцем (відповідачем) заходів для відповідного доступу до зазначеної документації з урахуванням того, що вже тривалий час (з 2014 року) на території Донецької області триває антитерористична операція, вочевидь не відповідає вимогам належної обачності і зазначене не може бути підставою для відмови у виплаті працівнику гарантованих Конституцією України і законами України виплат і безумовно не може будь-яким чином погіршувати стан останнього. Щодо науково-правового висновку Торгово-промислової палати України, долученого АТ «Укрзалізниця» до свого відзиву на позов, то суд при його оцінці виходить того, що даний висновок обґрунтовує не підстави для звільнення роботодавця від обов`язку виплатити працівникові належну йому заробітну плату, а підстави для звільнення саме від відповідальності за час затримки розрахунку при звільненні, яка полягає, відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, в обов`язку роботодавця виплатити працівникові, окрім заборгованості по заробітній платі, ще й середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже враховуючи, що позивач у своєму позові не ставить питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а отже і суд не вирішує питання щодо відповідальності відповідача за несвоєчасний розрахунок з позивачем при звільнені останнього, вищезазначений висновок Торгово-промислової палати України суд розцінює як такий, що не стосується обставин справи. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» на 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб в розмірі 1 921 гривня. Так, враховуючи, що ціна вищевказаного позову [PERSON] становить 26 539 грн. 68 коп., то сума судового збору за його подання повинна складати 768 грн. 40 коп. Натомість сума задоволених позовних вимог становить 64,38% (17 084,93 грн. * 100% / 26 539,68 грн.). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить: 494 грн. 70 коп. (768,40 грн. * 64,38% / 100%). Таким чином з АТ «Укрзалізниця» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 494 грн. 70 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial