Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, якою просить визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що є власником 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Право власності на даний будинок позивач набув на підставі договору дарування частини житлового будинку, укладеного з [PERSON] 30.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського\~міського нотаріального\~округу Лимар\~О.А.\~Право власності\~було зареєстровано\~в установлено\~законом порядку,\~що підтверджується\~Витягом про\~реєстрацію права\~власності на нерухоме майно, виданим 09.01.2004 року. Відчужувана частина будинку належала дарувальнику - [PERSON] на підставі договору дарування від 30.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Лимар О.А. та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.09.2003 року по реєстру 2-1046 Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою. Відчуження частини будинку відбулося без відчуження земельної ділянки. Станом на сьогоднішній день земельна ділянка по [ADDRESS] як об`єкт нерухомого майна визначена державним актом на право приватної власності на землю, виданим Кіровоградською міською радою народних депутатів. Згідно даного державного акту, земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності, в якій 1/2 частина належить [PERSON] . Відповідач по справі - [PERSON] , по смерті [PERSON] успадкувала належні йому права та обов`язки, які серед іншого включали права на Ѕ частину будинку по [ADDRESS] та відповідно 1/2 частину земельної ділянки, на якій розміщений даний будинок. Однак, спадкові майнові права оформила лише на частину будинку, яку в подальшому відчужила [PERSON] . Відповідач не має претензій до позивача щодо земельної ділянки, однак, оформлювати свої спадкові права з метою відчуження їх позивачу не бажає. Наведені обставини змушують [PERSON] звертатися до суду з позовом про визнання права власності в порядку ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України на земельну ділянку, що знаходиться під будинком та використовується для його обслуговування /а.с. 2-5/. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи з єдиним унікальним номером судової справи № 404/5666/19, номер провадження 2/404/1466/19 про визнання права власності на частину земельної ділянки /а.с. 31/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.08.2019 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання /а.с. 34-35/. 02 грудня 2019 року отримано від в.о. завідувача Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області на запит суду копію спадкової справи №415 заведеної Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , померлого [INFO] /а.с. 65-83/. Начальником ОКП КО ОБТІ 30.03.2020 року на запит суду надано інвентаризаційну справу №7916 по вул. К-Заслонова, 42 в м. Кропивницькому /а.с. 112/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.05.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні /а.с. 128-129/. В судове засіданні представник позивача не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належно, через канцелярію суду, подала заяву щодо розгляду справи у їх відсутності, позов підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки не повідомила, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалась. В судове засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не з`явилась, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги [PERSON] вважає такими, що підлягають задоволенню, обставини викладені в позові правильно та відповідають дійсності, [PERSON] з 2003 року користується будинком по [ADDRESS] , за цей час [PERSON] будь-яких претензій до нього не мала /а.с. 52/. Суд,\~в межах\~наданих доказів,\~дослідивши матеріали\~справи ( в тому числі копію спадкової справи, яка витребовувалась із Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області, інвентаризаційну справу №7916 по вул. К-Заслонова, 42 в м. Кропивницькому, витребувану із ОКП КО ОБТІ ), дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві спільної часткової (1/2) власності земельна ділянка площею 0,052 гектарів в межах згідно з планом по [ADDRESS] , яку передано йому для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія КР №00000084, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів від 12 травня 1993 №378 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 08 вересня 1994 року за № 298 /а.с. 13/. 30 грудня 2003 року за договором дарування [PERSON] , діюча по дорученню, посвідченому 19.08.2003 року по реєстру №3541 [PERSON] , приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу від імені Реп`ях Гафії Василівни подарувала [PERSON] Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , яка належить дарителю на підставі договору дарування, посвідченого 30.10.2003 року по реєстру №3217 Лимар О.А., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, зареєстрованого в Кіровоградському бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.12.2003 року номер витягу 2464734, номер запису 15247 в книзі 79 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.09.2003 року по реєстру 2-1046 Другою кіровоградською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в Кіровоградському бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.10.2003 року, номер витягу 1710030, номер запису 15247 в книзі 79 /а.с. 11/. Як вбачається\~із Витягу\~про реєстрацію\~права власності на нерухоме майно, виданого 09.01.2004 року [PERSON] є власником на підставі договору дарування від 30.12.2003 року Ѕ частки будинку [ADDRESS] ) /а.с. 12/. [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на Ѕ частину земельної ділянки по [ADDRESS] , посилаючись на те, що до нього перейшло право власності на цю земельну ділянку на підставі ст.377\~ЦК України та ст.120 ЗК України. Так, відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно частини третьої статті 5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На момент виникнення цивільних відносин сторін (2003 рік) діяв акт цивільного законодавства Цивільний кодекс Української РСР (1963 року) та Закон України «Про власність», в подальшому з 2004 року Цивільний кодекс України. За змістом статті 86 Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність» (далі Закон № 697-ХІІ), цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Аналогічні положення містять пункти 1, 2 статті 2 Закону № 697-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). За пунктом 3 статті 2 Закону № 697-ХІІ кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (пункти 1, 3 статті 4 Закону № 697-ХІІ). Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків (пункт 2 статті 48 Закону № 697-ХІІ). Відповідно до пункту 1 статті 51 цього Закону громадянин не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку поза його волею інакше, як на підставі рішення суду, у випадках, передбачених законодавчими актами України. Згідно зі статтею 14 цього Закону громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян (пункт 4 статті 13 Закону № 697-ХІІ). Право власності на спірну земельну ділянку площею 0,052 гектарів в межах згідно з планом по [ADDRESS] , яку передано йому для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [PERSON] набув на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів; це право посвідчено державним актом на право приватної власності на землю згідно зі статтею 23 ЗК України 1990 року (який був чинний на час видачі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку). За положеннями статті 2 ЦК України земельні відносини регулюються земельним законодавством. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України (2001 року) право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельні ділянки є об`єктами права приватної власності (пункт 1 статті 13 Закону № 697-ХІІ).\~Земельною ділянкою як об`єктом цивільних прав є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (стаття 79 ЗК України 2001 року). Право власності на спірну земельну ділянку підтверджено за [PERSON] на час укладення договору дарування, за яким Ѕ частина житлового будинку, розташованого на вказаній земельній ділянці, перейшла у власність до іншої особи [PERSON] . Позов про визнання права власності на частину належної на праві власності [PERSON] земельної ділянки [PERSON] мотивував набуттям ним права власності на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться на цій земельній ділянці. Вважав, що право власності на земельну ділянку до нього перейшло на підставі статей 120, 125 ЗК України та статті 377 ЦК України. Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (30 грудня 2003 року), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування\~\~на підставі договору оренди. Стаття 30 Земельного кодексу Української РСР (далі ЗК УРСР) (1991 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду. Стаття 120 ЗК України (у чинній редакції), стаття 377 ЦК України (у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що\~особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)). [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво серія [NUMBER] /а.с. 56/. До Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори звернулись [PERSON] , яка діє на підставі доручення, посвідченому 19.08.2003 року по реєстру №3541 [PERSON] , приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу від імені Реп`ях Гафії Василівни, [PERSON] , [PERSON] діюча по дорученню [PERSON] , [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] /а.с. 69-71/. Державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Сотник Н.Л. 22 вересня 2003 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом та посвідчено, що спадкоємцями \~майна гр.\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~є в\~рівних частках\~кожний:\~дружина [PERSON] , мешканка [ADDRESS] , син [PERSON] , мешканець [ADDRESS] , син - [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] , син - [PERSON] , мешканець [ADDRESS] . Спадкове майно,\~на яке\~видано це\~свідоцтво,\~складається з: 1 / 2 частини жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , під номером сорок два, яка належала спадкодавцю на підставі договору про надання у бестрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з числом кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого 6 лютого 1958 року за р. № 2-845 Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого Кіровоградським бюро тех. інвентаризації 29 листопада 1958року за р. №15247/79 /а.с. 81/. 22 вересня 2003 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до начальника ООБТІ із заявою, якою просили зареєструвати свідоцтво на право на спадщину на жилий будинок по [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.10.2003 року власниками по 1/8 частки будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.09.2003 року у формі приватної власності є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За договором дарування частини житлового будинку від 30 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Лимар О.А., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подарували , а [PERSON] прийняла у дар 3/8 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , які належать дарителям в рівних частках на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.09.2003 року. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.12.2003 року власником по 3/8 часток будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 30.10.2003 року у формі приватної власності є [PERSON] . Як вбачається із витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.12.2003 року власниками будинку [ADDRESS] у формі приватної власності є: [PERSON] Ѕ частки на підставі договору дарування від 23.07.1976 року; [PERSON] Ѕ частки\~на підставі\~договору дарування\~від 30.10.2003\~року, свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.09.2003 року. Як зазначалось раніше, 30 грудня 2003 року за договором дарування [PERSON] , діюча по дорученню, посвідченому 19.08.2003 року по реєстру №3541 [PERSON] , приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу від імені Реп`ях Гафії Василівни подарувала [PERSON] Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , яка належить дарителю на підставі договору дарування, посвідченого 30.10.2003 року по реєстру №3217 Лимар О.А., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, зареєстрованого в Кіровоградському бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.12.2003 року номер витягу 2464734, номер запису 15247 в книзі 79 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.09.2003 року по реєстру 2-1046 Другою кіровоградською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в Кіровоградському бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.10.2003 року, номер витягу 1710030, номер запису 15247 в книзі 79 Згідно архівних відомостей, наявних в «ОКП Кіровоградське ООБТІ», за станом до 01.01.2013 року право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано: [PERSON] Ѕ частка (приватна спільна часткова) на підставі договору дарування від 23.07.1976 року; [PERSON] Ѕ частки (приватна спільна часткова) на підставі договору дарування від 30.12.2003 року. Крім того, адреса [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З копії матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] , [INFO] , встановлено, що з заявами про прийняття спадщини після смерті померлого звернулись [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва. Свідоцтва на право власності на земельну ділянку площею 0,052 гектарів в межах згідно з планом по [ADDRESS] , яку передано йому для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія КР №00000084, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів від 12 травня 1993 №378 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 08 вересня 1994 року за № 298 спадкоємцям не видавалось. На час розгляду справи спадкоємці не позбавлені права отримати свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,052 гектарів в межах згідно з планом по [ADDRESS] . Окрім того, позивачем позов про визнання права власності на частину земельної ділянки подано тільки до одного із спадкоємців [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що заявлені\~вимоги позивача\~щодо визнання\~права власності\~на Ѕ\~частину земельної\~ділянки по\~вул.\~Заслонова Костянтина\~(Євгена\~Подолянчука)\~в м.\~Кіровограді (Кропивницькому)є безпідставними, необґрунтованими, тому у їх задоволені слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed