Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09 серпня 2016 року біля 13 год. 30 хв. в м. Виноградів Закарпатської області, по вулиці Ардовецькій, керуючи автомобілем «Пежо Боксер» д.н.з. [NUMBER] відповідач - [PERSON], перед початком обгону не переконався в тому, що позивач, керуючи мотоциклом «Кавасакі» д.н.з. GP AP 62 (04-10) рухався по переду нього по тій самій смузі, почав поворот ліворуч, внаслідок чого мотоцикл позивача марки «Кавасакі» д.н.з. GP AP 62 (04-10), зазнав дуже суттєвих механічних пошкоджень. Своїми діями, [PERSON] вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП України. Винуватцем даної дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON], водій автомобіля марки «Пежо Боксер» д.н.з. [NUMBER]». Вина відповідача [PERSON] доведена і підтверджена постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення №344/10701/16-п, провадження № 3/344/3558/16, в якій постановлено, що «[PERSON] визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого 124 КУпАП та накласти стягнення у виді штрафу у дохід держави в розмірі 20 (двадцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень». Таким чином, вина відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП, із пошкодженням мотоциклу марки «Кавасакі» д.н.з. GP AP 62 (04-10), належного позивачу [PERSON], є доведеною і доказуванню підлягає лише розмір заподіяної шкоди. Відповідно до звіту оцінювача-автотоварознавця [PERSON] за №3086 від 12 вересня 2016 року «Вартість матеріального збитку» заподіяного позивачу як власнику становить «43623 (сорок три тисячі шістсот двадцять три) гривні 80 коп.» Вартість проведеної оцінки становить 600 (шістсот) грн. Станом на час подачі позову, страховою компанією, в якій застрахований відповідач - АТ «СГ «ТАС», позивачу [PERSON], було виплачено страхове відшкодування в розмірі 2645 (дві тисячі шістсот сорок пять ) гривень. Тобто загальна сума матеріальних збитків спричинених позивачу як власнику мотоциклу, в результаті ДТП, що мала місце 09 серпня 2016 року становить 41 578 гривень. Відповідач відмовляється від відшкодування завданих позивачу збитків. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу було також заподіяно моральну шкоду, яка полігає в фізичних та моральних стражданнях позивача. Так, відповідно до висновку спеціаліста № 309 (Вих № 770 від 15.08.2016 року), судово-медичний експерт [PERSON] встановила, що синці та ссадна на тілі позивача [PERSON], кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоровя, а забій колінного суглобу як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Душевні страждання позивача полягають у тому, що внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON], з моменту ДТП мотоцикл позивача став небезпечний. До пошкодження мотоцикла позивач обїздив на ньому половину Європи, а саме: Німеччина, Греція, Австрія, Румунія, Угорщина та багато інших країн, після того як позивач завітав до України, сталася дана ДТП і його мрія про те, щоб обїздити всю Європу на своєму улюбленому мотоциклі завершилася, позаяк мотоцикл став несправним та небезпечним для подальшої подорожі на ньому. Таким чином, завдану моральну шкоду позивач оцінює в 100 000 (сто тисяч) гривень, а матеріальну шкоду 41 578 гривень 00 коп., які позивач просить стягнути із відповідача [PERSON] Представник позивача [PERSON]. в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив такі задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник-Бабич Р.В., в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявленого позову та зазначили, що вимога позивача про стягнення з відповідача збитків, завданих внаслідок ДТП, за обставин, що виникли в даних правовідносин є зловживання позивача своїми правами з метою отримання безпідставної вимоги, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Заслухавши сторони, дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, інших доказів сторони суду не надали, після роз»яснення учасникам процесу щодо їх права клопотати про право на проведення повторної експертизи-Звіту про вартість матеріального збитку завданого транспортному засобу- мотоциклу марки «Кавасакі» д.н.з. GP AP 62 (04-10), суд приходить до наступного. За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10, 11, 57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215). Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 09 серпня 2016 року біля 13 год. 30 хв. в м. Виноградів Закарпатської області, по вулиці Ардовецькій, керуючи автомобілем «Пежо Боксер» д.н.з. [NUMBER] відповідач - [PERSON], перед початком обгону не переконався в тому, що позивач, керуючи мотоциклом «Кавасакі» д.н.з. GP AP 62 (04-10) рухався по переду нього по тій самій смузі, почав поворот ліворуч, внаслідок чого мотоцикл позивача марки «Кавасакі» д.н.з. GP AP 62 (04-10), зазнав дуже суттєвих механічних пошкоджень. Своїми діями, [PERSON] вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП України. Винуватцем даної дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON], водій автомобіля марки «Пежо Боксер» д.н.з. [NUMBER]». Вина відповідача [PERSON] доведена і підтверджена постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення №344/10701/16-п, провадження № 3/344/3558/16, в якій постановлено, що «[PERSON] визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого 124 КУпАП та накласти стягнення у виді штрафу у дохід держави в розмірі 20 (двадцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень». Таким чином, вина відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП, із пошкодженням транспортного засобу мотоциклу марки «Кавасакі», д.н.з. GP AP 62(04-10), належного позивачу, є доведеною. Відповідно до звіту оцінювача-автотоварознавця [PERSON] за №3086 від 12 вересня 2016 року «Вартість матеріального збитку» заподіяного позивачу як власнику становить «43623 (сорок три тисячі шістсот двадцять три) гривні 80 коп.» Вартість проведеної оцінки становить 600 грн. Станом на час подачі позову, страховою компанією, в якій застрахований відповідач [PERSON] - АТ «СГ «ТАС», позивачу [PERSON], було виплачено страхове відшкодування в розмірі 2645 (дві тисячі шістсот сорок пять ) гривень. Таким чином, загальна сума матеріальних збитків спричинених позивачу як власнику мотоциклу, в результаті ДТП, що мала місце 09 серпня 2016 року становить 41 578 гривень. Відповідач відмовляється від відшкодування завданих позивачу збитків. Крім матеріальної шкоди позивачу, діями відповідача, заподіяно моральну шкоду. Як видно із висновку спеціаліста № 309 (Вих № 770 від 15.08.2016 року), судово-медичний експерт [PERSON] встановила, що синці та ссадна на тілі позивача [PERSON], кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоровя, а забій колінного суглобу як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Позивачу спричинено душевні стражданнях у зв'язку із протиправною поведінкоювідповідача, а також морольних страждань у зв'язку із пошкодженням належного йому майна- транспортного засобу мотоциклу марки «Кавасакі», д.н.з. GP AP 62(04-10).Душевні страждання останнього полягають у тому, що внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON], з моменту ДТП мотоцикл позивача став небезпечний. До пошкодження мотоцикла позивач обїздив на ньому половину Європи, а саме: Німеччина, Греція, Австрія, Румунія, Угорщина та багато інших країн, після того як позивач завітав до України, сталася дана ДТП і його мрія про те, щоб обїздити всю Європу на своєму улюбленому мотоциклі завершилася, позаяк мотоцикл став несправним та небезпечним для подальшої подорожі на ньому. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. У пунктах 4, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 01.03.2013р. № 4 зазначено про те, що при вирішенні позову про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначені мотиви узгоджуються з висновками викладеними у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15. Щодо заявленних позивачем позовних вимог в частині стягненя із відповідача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., то суд приходить до наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Згідно з п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини відповідача [PERSON], суд виходить з того, що мотоциклу марки «Кавасакі», д.н.з. GP AP 62(04-10),, належний позивачу на правівласності, був суттєво пошкоджений і потребував значного ремонту, на який йому довелося самостійно вишукувати гроші для його ремонту, що викликало суттєві незручності у пересуванні, а тому суддів вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити у розмірі 3000 гривень, який слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON]. За встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наявних доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими, в судовому засіданні повністю доведеними, а тому підлягають до повного задоволення в частинні стягнення матеріальної шкоди в розмірі 40978 грн та 600 грн. витрат за проведення звіту про матеріальні збитки та часткового задоволення заявленої моральної шкоди в розмірі 3000 грн. У відповідності до 88 ЦПК України, якщо що сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial