Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про зменшення розміру стягуваних аліментів. Свою позовну вимогу мотивує тим, що рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року частково задоволено позов [PERSON] про визнання батьківства, внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження та стягнення аліментів на утримання дитини. Визнано [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини №1 від 03 січня 2017 року, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, починаючи з 17 грудня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, судові витрати в загальному розмірі 7767,12 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2021 року рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року залишено без змін. Вважає, що аліменти повинні бути зменшені з 1/4 до 1/6 частини заробітку, бо він 08 вересня 2017 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Його дружина не працює. Отже, у зв`язку з народженням ще однієї дитини у нього змінився матеріальний стан. Просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року по справі № 194/2138/19 на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволені позову, оскільки зміна сімейного стану позивача, а саме народження у нього іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими б було підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі і у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Крім того, розмір стягуваних з позивача аліментів на її користь не перевищує максимальний розмір аліментів, який визначений ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила при розгляді справи врахувати її відзив на позовну заяву. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає та просить розглядати справу за її відсутності. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року по цивільній справі № 194/2138/19 [PERSON] визнано батьком дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області; вирішено внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини № 1 від 03 січня 2017 року, що складений відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, вказавши батьком дитини [PERSON] - громадянина України [PERSON] та змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », та по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] »; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в загальному розмірі 7767,12 грн., з яких: 6963,90 грн. - витрати за проведення судово-медичної експертизи, 34,82 грн. - банківська комісія за сплату витрат за проведення судово-медичної експертизи, 768,40 грн. - судовий збір за подання позову до суду. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. В частині позову про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 301 грн. 92 коп. відмовлено. Рішенням суду встановлено, що відповідач в судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, в зв`язку з чим, просить стягнути з нього 50% судових витрат. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2021 року рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року залишено без змін. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 08 вересня 2017 року Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 135, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 15 березня 2018 року Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно п. 15 трудового договору між працівником і фізичною особою від 10 листопада 2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , трудовий договір розірвано сторонами 06 липня 2021 року за згодою сторін згідно ст. 36 п. 1 КЗпП України. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Ст. 180 Сімейного Кодексу України також передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У відповідності зі ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З правових позицій, викладених у абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», видно, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Також у п. 23 даної Постанови, зазначено, що відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, дані норми права дозволяють констатувати, що при вирішенні вимог щодо зменшення розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і одержувача, у тому числі і враховувати стан здоров`я та потреби дитини в її розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. В постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 викладена правова позиція стосовно того, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ще однієї дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення свого майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Суд бере до уваги, що під час розгляду Тернівським міським судом Дніпропетровської області справи № 194/2138/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Тернівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання батьківства, внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження та стягнення аліментів на утримання дитини, відповідач [PERSON] надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, в зв`язку з чим, просить стягнути з нього 50% судових витрат. Кірм того, при постановленні даного судового рішення, судом було враховано ті обставини, що у відповідача [PERSON] є дружина та народилася інша дитина, однак суд вирішив стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини його доходів. Також, суд бере до уваги, що під час розгляду справи позивач [PERSON] не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження погіршення свого майнового стану, у зв`язку з народженням дитини [PERSON] , [INFO] , від шлюбу з [PERSON] та одруженням. Крім того, при ухваленні рішення суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 стосовно того, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ще однієї дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, а позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення свого майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. На підставі вище зазначеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про зменшення розміру стягуваних аліментів. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягає. На підставі ст.ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180, 182, 183, 192 СК України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 4,10, 12-13, 17, 18, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 273, 280, 281 ЦПК України, -

Outcome: dismissed