Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою, після уточнення позовних вимог остаточно просив стягнути з [PERSON] на його користь 118347,55 грн. в якості відповідальності за прострочення грошового зобовязання, а також судові витрати в розмірі 1183,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.08.2012 року визнано за [PERSON] право власності на 21/200 частину житлового будинку з надвірними будівлями та 1/2 частину прибудови до житлового будинку, розташованих за адресою: м. Харків вул. Луганська, 24, а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію його частки в спільному майні в розмірі 146361 грн. Вказане судове рішення набрало законної чинності 17.10.2012 року, відкрито виконавче провадження 15.11.2012 року, виконавчий лист знаходиться на виконанні. Позивач зазначає, що відповідач в добровільному порядку рішення не виконав, у звязку з чим прострочив виконання грошового зобовязання. Посилаючись на положення статті 625 Цивільного кодексу України позивач наводить розрахунок стягнення з відповідача трьох відсотків річних, інфляційних збитків та індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобовязання від простроченої суми, згідно якого загальний борг [PERSON] на час звернення до суду з відповідною позовною заявою становить 272536,14 грн. За вказаних обставин звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за недоведеністю та безпідставністю, з урахуванням заперечень, викладених письмово в запереченнях. Відзначив, що положення статті 625 Цивільного кодексу України регулюють зобовязальні правовідносини та поширюються на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Посилаючись на правову позицію, викладену Верховним судом України в постанові від 02.03.2016 року № 6-2491цс15 зазначає, що ч.5 статті 11 Цивільного кодексу України, в якій йдеться про те, що у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин, тому враховуючи існування між сторонами деліктних правовідносин, які виниклі з актів цивільного законодавства просив відмовити в задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено та як вбачається зі змісту рішення Київського районного суду м. Харкова від 20.08.2012 року припинено право спільної часткової власності [PERSON] на 21/200 частину житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями літ. «а», «а3», «а4», «Б-1», «б» та на 1/2 частину прибудови «А1-1»до житлового будинку літ. «А-1», розташованих за адресою: м. Харків вул. Луганська, 24; визнано за [PERSON] право власності на 21/200 частину житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями літ. «а», «а3», «а4», «Б-1», «б» та на ? частину прибудови «А1-1» до житлового будинку літ. «А-1», розташованих за адресою: м. Харків вул. Луганська, 24; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію його частки в спільному майні в розмірі 146361 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, а саме за судову будівельно-технічну експертизу №6110/7382/7383 від 18.09.2008 року 2180 грн. 12 коп. та судовий збір в розмірі 30 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу 174 грн. (арк. справи 19-20). Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.10.2012 року змінено рішення Київського районного суду м. Харкова від 20.08.2012 року, зменшено розмір грошової компенсації, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] до 144\~165,59 грн., в іншій частині залишено без змін (арк. справи 21-22). 15.11.2012 року Київським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 2/2018/1698/2012/07 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат, а саме за судову будівельно-технічну експертизу №6110/7382/7383 від 18.09.2008 року 2180 грн. 12 коп. та судовий збір в розмірі 30 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу 174 грн. (арк. справи 11). 15.11.2012 року Київським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 2/2018/1698/2012/07 про стягнення з [PERSON] грошової компенсацію його частки в спільному майні в розмірі 144165,59 грн. (арк. справи 13). Згідно витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження вбачається, що 29.03.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області зареєстровано обтяження на підставі постанови Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 29.03.2013 року ВП № 36689554 на все майно, що належить [PERSON]М, РНОКПП [NUMBER] (арк. справи 14). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21.08.2013 року залишено без змін рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.07.2013 року у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання угоди нікчемною (арк. справи 15-16). Зі змісту постанови старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 29.07.2015 року ВП № 42893570 вбачається, що під час примусового виконання виконавчого листа № 2/2018/1698/2012/07, виданого 15.11.2012 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] грошової компенсацію його частки в спільному майні в розмірі 144165,59 грн. було встановлено, постанова від 06.04.2015 року про закінчення виконавчого провадження скасована та виконавче провадження відновлено на підставі рішення суду, у звязку з чим виконавчий документ підлягає направленню до Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, сума боргу та виконавчий збір не стягувалися (арк. справи 12). Згідно копії постанов старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 15.04.2014 року вбачається звернення стягнення на пенсію боржника [PERSON], яку він отримує в Київському районі м. Харкова для погашення заборгованості за виконавчими листами в розмірі 20% пенсії з перерахунку [PERSON] поштовим переказом або виданням нарочно (арк. справи 43-44). Зі змісту листа начальника Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 28.04.2016 року № 05-35/7820 вбачається, що 29.07.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно відмітки Управління пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова утримано борг в розмірі 3965,42 грн., залишок боргу складає 14020,17 грн., утримано виконавчого збору в розмірі 1273,34 грн., залишок складає 13143,22 грн., утримано витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 90,69 грн. та 50 грн. 24.03.2016 року державним виконавцем на підстав пункту 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/2018/1698/2012/07, виданого 15.11.2012 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2384,12 грн. у звязку із повною фактичною сплатою боргу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій (арк. справи 40-42). Згідно копії звіту Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова та довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії вбачається здійснення відрахувань з пенсії боржника [PERSON] на користь [PERSON] (арк. справи 61, 70-74). Згідно листа Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 04.07.2016 року № 11105 вбачається, що за період з червня 2015 року по квітень 2016 року жодні грошові кошти на рахунок обліку депозитних сум відділу, стягнуті в межах виконання виконавчого листав № 2/2018/1698/2012/07, виданого 15.11.2012 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації його частки в спільному майні в розмірі 144165,59 грн. не надходили. Залишок заборгованості за вищевказаним виконавчим листом становить 144165,59 грн. та виконавчий збір в розмірі 14416,56 грн. (арк. справи 80). Зі змісту листа Харківської дирекції поштамт-центр поштового звязку № 1 від 25.07.2016 року № 09-07-854 вбачається, що за інформаційно-розрахунковою дирекцію УДППЗ «Укрпошта» згідно інформацією, що міститься в архівній та оперативній базах за період з 01.05.2014 року по 30.04.2016 року приймання та направлення поштових переказів із відділення поштового звязку Харків - 33 та у відділення поштового звязку Харків - 33 від відправника [PERSON] (61033, м. Харків, вул. Луганська, 24) за адресою: 61033, м. Харків, вул. Пономарьовська, 11 на імя [PERSON] не виявлено. На зберігання до інформаційно-розрахункової дирекцію УДППЗ «Укрпошта» переказів на імя [PERSON] за адресою: 61033, м. Харків, вул. Пономарьовська, 11 від відправника [PERSON] за вищезазначений період не надходило. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч. 1\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність \~\~конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, \~\~які \~\~одержані \~\~з \~\~порушенням порядку, встановленого законом. Обставини \~\~справи, \~\~які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, \~\~не можуть \~\~підтверджуватись \~\~іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує своє право на звернення до суду не виконанням відповідачем протягом тривалого часу рішення суду, що набрало законної чинності про виплату йому суми грошової компенсації за частку в спільному майні, наводить відповідний розрахунок в обґрунтування суми заборгованості. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач посилається на часткове погашення ним належної до сплати суми грошової компенсації, яке не було враховано під час проведення розрахунку, а також відзначає, що загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання визначені статтею 625 Цивільного кодексу України не застосовуються до зобовязальних правовідносин, посилаючись на правові позиції Верховного Суду України, оскільки між сторонами виникли деліктні правовідносини. Вирішуючи існуючий між сторонами спір суд застосовуючи правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року у справі № 6-1946цс15 зазначає, що грошові зобовязання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобовязана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобовязанням. Згідно із частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини пятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України за невиконання грошового зобовязання виникають наслідки, передбачені цієї статтею. Стаття 625 Цивільного кодексу України входить до розділу I «Загальні положення про зобовязання» книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.\~ Ухвалюючи рішення про застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України, суд виходив з того, що у звязку зі стягненням на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 20.08.2012 року з урахуванням рішення Апеляційного суду Харківської області від 17.10.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсацію його частки в спільному майні в розмірі 144\~165,59 грн. між сторонами виникли грошові зобовязання.\~ Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку існуючі між сторонами у справі правовідносини про виплату суми грошової компенсації за частку в спільному майні на підставі судового рішення відповідають правовій природі грошового зобовязання та визначеним законодавством підставам для їх виникнення, зокрема встановленим статтею статтею 11 Цивільного кодексу України. Згідно із ч.1 статті 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобовязання передбачені статтями 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, зокрема, статті 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на положення статті 11 Цивільного кодексу України, судове рішення про стягнення грошових сум само по собі є зобовязанням. Статтею 625 Цивільного кодексу встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат стягувача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отримання компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачі). З огляду на наведене, відповідач [PERSON] несе обовязок щодо відшкодування інфляційних витрат від знецінення несплачених коштів за час виконання суду про стягнення суми, а також трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання. Розраховуючи три відсотки річних від простроченої суми за порушення грошового зобовязання за період з 16.11.2012 року по 22.05.2016 року, що підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги розрахунок наведений позивачем в уточнений позовній заяві та приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] трьох відсотків річних в розмірі 14749,82 грн., а також інфляційний витрат в розмірі 103627,73 грн. Що стосується доводів представників відповідача щодо застосування до спірних правовідносин правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року № 6-2491цс15 суд вважає їх недоречним, оскільки вказана правова позиція стосується спору про визнання недійсним договору купівлі-продажу, застосування двосторонньої реституції, стягнення отриманих від продажу будинку коштів та їх повернення особою, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, на які можуть нараховувати відсотки на підставі статті 536 Цивільного кодексу України. Згідно\~статті 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1283,72,00 грн., у звязку з чим вказана грошова сума підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved