Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ними 27 червня 2013 року, згідно якого відповідач позичив у нього грошові кошти у сумі 100\~000,00 грн., еквівалентній 12\~500 доларів США, які зобовязувався повернути до 07 липня 2013 року, про що надав письмову розписку. У липні 2013 року [PERSON] повернув йому суму коштів, еквівалентну 500 доларам США, а суму еквівалентну 12\~000 доларів США добровільно повертати відмовляється. [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, однак [PERSON] ухиляється від виконання зобовязання та не реагує на його вимоги. Просить стягнути з відповідача в його користь суму неповернутого боргу в розмірі 297\~789,87 грн. та сплачений ним судовий збір. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив: Як вбачається із письмової розписки, оглянутої у судовому засіданні, [PERSON], [INFO], проживає за адресою [INFO], [NUMBER], виданий 28.02.2000 р. Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області), 27 червня 2013 року позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп., яка еквівалентна 12\~500 (дванадцять тисяч пятсот) доларам США, які зобовязується повернути до 07 липня 2013 року. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти) у такій самій кількості у строк та в порядку встановленому договором. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначено вище, з розписки вбачається що сторони визначили грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті і ці особливості впливають на валюту виконання такого грошового зобовязання. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, ч. 1 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Разом з тим, у частині 2 ст. 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання і в іноземній валюті. Цьому правилу відповідає положення ч. 2 ст. 533 ЦК України, у якому передбачено, що якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На момент звернення позивача до суду, відповідач своє зобовязання за договором позики виконав частково, повернув кошти еквівалентні 500 доларам США, однак залишається неповернутою сума коштів еквівалентна - 12\~000,00 доларів США. [PERSON] у своїх позовних вимогах просить стягнути з відповідача в його користь суму неповернутого боргу в розмірі 297\~789,87 грн., що в еквіваленті, згідно офіційного курсу НБУ, станом на день звернення із позовом в суд (05.07.2016 р.) становить 12\~000,00 доларів США. Отже, в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача суми неповернутого боргу, що складає 297\~789,87 грн., що еквівалентно 12\~000,00 доларів США. На підставі наведеного,

Outcome: approved