Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 177444 грн., які [PERSON] отримав в якості позики від [PERSON], мотивуючи тим, що [PERSON] померла [INFO], позивач є спадкоємцем померлої, ще за життя [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти в рахунок квартири, яка буде продана після того як буде побудована по [ADDRESS] в м. Ізмаїлі Одеської області, після смерті своєї матері, [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення коштів, однак до теперішнього часу борг не повернутий. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять задовольнити позов та не заперечують проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.09.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 08.04.1953 року бюро записів актів громадянського стану по м. Ізмаїл. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що згідно комерційної пропозиції № 02 від 21.10.2009 року, [PERSON] запропонував [PERSON] прийняти участь у фінансуванні будівництва житлового будинку за адресою: м. Ізмаїл, [ADDRESS], з подальшим набуттям права власності на одну з квартир. Згідно вищезазначеної комерційної пропозиції, участь у фінансуванні будівництва передбачає внесення грошових коштів. 21.10.2009 року [PERSON] отримав від [PERSON] 5000 доларів США в рахунок вартості квартири [ADDRESS], що підтверджено відповідною розпискою. 04.11.2009 року [PERSON] отримав від [PERSON] 5000 доларів США в рахунок вартості квартири [ADDRESS], що підтверджено відповідною розпискою. 10.12.2009 року [PERSON] отримав від [PERSON] 3000 доларів США в рахунок вартості квартири [ADDRESS], що підтверджено відповідною розпискою. 20.03.2010 року [PERSON] отримав від [PERSON] 1150 доларів США в рахунок вартості квартири [ADDRESS], що підтверджено відповідною розпискою. Всього було отримано 15150 доларів США, з цієї суми відповідач повернув позивачу 27.03.2013 року 1000 доларів США, при цьому позивач віддав йому розписку на 1000 доларів США від 21.11.2009 року також у серпні 2013 року відповідач повернув йому 200 доларів США. Таким чином, заборгованість відповідача складає 13950 доларів США, що складає 167400 грн. (13950 доларів США х 12 грн.) Зазначені договори відповідають вимогам ст. 1047 ЦК України, оскільки укладені в письмовій формі. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України - грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від простроченої суми складають: 13950 доларів США х 3% за 2 роки = 837 доларів США х 12 грн. = 10044 грн. Загальна сума заборгованості відповідача складає: 177444 грн. (167400 грн. + 10044 грн.) Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачем на день звернення до суду з позовом сума боргу не повернута. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved