Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру стягнення аліментів. Посилався на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачкою у них народилося двоє дітей: [INFO] син [PERSON] та [INFO] дочка [PERSON]. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 09 вересня 2003 року їх шлюб було розірвано, а також стягнуто з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх його видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 15 серпня 2003 року і до повноліття дітей. В подальшому рішенням суду від 22 листопада 2011 року за ініціативою [PERSON] змінено розмір та вид сплати аліментів. Стягнуто з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі по 500 грн. та додаткові витрати по 150 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 04 травня 2011 року і до повнолітня дітей. На даний час у нього склалися обставини, які, на його думку, дають підстави для перегляду рішення суду. Зокрема, він страждає на психічну хворобу, внаслідок чого перебуває на консультативному обліку в диспансерному відділенні Чернівецької обласної психіатричної лікарні. Крім того, з 28 листопада 2013 року по 19 грудня 2012 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом «шизофреноподібний психічний розлад внаслідок органічного захворювання ЦНС». Зазначає, що офіційно влаштувався на роботу вантажником. На даний час його щомісячний дохід становить 1218 грн. Сплачувати встановлений судом розмір аліментів не має можливості, так як отримує мінімальну заробітну плату та має на утриманні матір пенсійного віку. Просив зменшити розмір аліментів, які він сплачує за рішенням суду від 22.11.2011 року та стягувати з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Також зменшити розмір додаткових витрат на дітей до 50 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], попередньо змінивши позовні вимоги, позов підтримали та підтвердили викладені у ньому обставини. Просили позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала. Вказувала, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні. Відповідач взагалі не допомагає їм. Більше того, вже близько шести місяців він не сплачує аліментів. Всі витрати на навчання, харчування, одяг, лікування та оздоровлення дітей лягають на неї. Діти часто хворіють, у зв'язку з чим, щоліта вона везе їх на оздоровлення до моря. Натомість, позивач взагалі не цікавиться здоров'ям дітей. Нещодавно син зламав ногу, але жодної допомоги від позивача не надійшло. Просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов'язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, у них [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] дочка [PERSON]. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 09 вересня 2003 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано (а.с.4). Крім того, вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно на кожну дитину, починаючи з 15 серпня 2003 року і до повноліття дітей. В подальшому заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22 листопада 2011 року розмір аліментів за ініціативною [PERSON] було змінено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] по 500 грн. на кожного щомісяця, починаючи з 04 травня 2011 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.5-6). Також стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] по 150 грн. на кожного щомісяця, починаючи з 04 травня 2011 року і до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції (а.с.7-9,17-18). Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пред'являючи позов про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на погіршення здоров'я та майнового стану, й відповідно, неможливість через це сплачувати аліменти у раніше встановленому розмірі. Так, згідно довідки Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 14 лютого 2014 року, [PERSON] знаходиться на консультативному обліку в диспансерному відділенні ЧОПЛ. З 28.11.2012 року по 19.12.12 року знаходиться на стаціонарному лікуванні з діагнозом «шизофреноподібний психотичний розлад внаслідок органічного захворювання ЦНС» (а.с.10). Як вбачається із довідки фізичної особи-підприємця [PERSON] від 13.02.2014 року, [PERSON] з 10 січня 2014 року на підставі трудового договору працює на посаді вантажника в магазині. При цьому його щомісячний оклад становить 1 218 грн.(а.с.15-16). Крім цього, як було встановлено судом, позивач [PERSON] проживає разом із матір»ю [PERSON], яка являється особою пенсійного віку та знаходиться на його утриманні (а.с.19). Таким чином, судом з достовірністю встановлено та підтверджується наявними доказами у справі, що після ухвалення рішення Першотравневим районним судом м.Чернівці майновий стан та стан здоров'я позивача [PERSON] значно змінились у сторону погіршення, що і є істотною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Згідно вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При призначенні аліментів суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими судом доказами, а також з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища сторін і їх неповнолітніх дітей, суд вважає, що на підставі ст.184 СК України зі [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття. При цьому, суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання неповнолітніх дітей, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Разом з тим, на погляд суду не підлягає задоволенню позовна вимога [PERSON] про зміну розміру додаткових витрат на неповнолітніх дітей, виходячи з наступних підстав: Згідно вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Як було встановлено судом, неповнолітні діти сторін часто хворіють, у зв'язку з чим перебувають на обліку у лікарів. Всі витрати на оздоровлення дітей несе відповідачка одноособово. Так, неповнолітній [PERSON] перебував з 08 квітня 2014 року по 18 квітня 2014 року на лікуванні в очному відділенні міської лікарні №2 з діагнозом «Міонія слабкого ступеню обох очей. Слабість акомодації.», що підтверджується витягом з історії хвороби №1648 (а.с.43). Крім того, згідно довідки ЛМШД «Травмпункт», у [PERSON] перелом верхньої зовнішньої кісточки зі зміщенням (а.с.44). За таких обставин, суд вражає, що позовна вимога [PERSON] щодо зменшення додаткових витрат до 50 грн. щомісяця на кожну дитину задоволенню не підлягає, оскільки на думку суду, вона є досить мізерною для того, щоб покрити витрати відповідачки на лікування та оздоровлення дітей.

Outcome: partial