Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, просить стягнути з ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» на користь [PERSON] суму в розмірі 1 052 008,21 грн., 8,5 % річних відсотків згідно п. 1.4 Договору у розмірі 307705.13 грн., пеню у розмірі 1228485.93 грн., інфляційні витрати у розмирі 1 162 272.56 грн. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України). У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що 04.12.2009 року між [PERSON] та АКБ ««ПОРТО- ФРАНКО» було укладено договір на здійснення розрахунково-касового обслуговування валютних рахунків фізичних осіб резидентів № 490206280262009. 14.11.2013 року між [PERSON] та ПАТ АБ ««ПОРТО- ФРАНКО» було укладено договір банківського вкладу (довготривалий морський») № 490206280263524 на суму 60 000,00 євро з нарахуванням 8,5% річних за користування грошовими коштами. 06.03.2015 року [PERSON] звернувся із заявою про задоволення вимог кредитора до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ ««ПОРТО-ФРАНКО» 13.08.2015 року ПАТ АБ ««ПОРТО-ФРАНКО» надало відповідь згідно якої у якої зазначено про те, що сума акцептованих вимог згідно реєстру акцептованих вимог кредиторів по [PERSON] складає - 1 052 008,21 грн. (черговість по задоволенню вимог кредиторів - 4) Однак, станом на 26.04.2017 року вказану суму сплачено не було. Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На підставі наведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: dismissed