Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 18.11.2011 року відповідно до договору купівлі-продажу з [PERSON], яка діяла за себе та за довіреністю інших співвласників [PERSON] та [PERSON], що зареєстрований в державному реєстрі правочинів за № 4747279 від 18.11.2011 року та КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Вугледар за № 2071 в книзі 2/5-2 Дк(124) від 01.12.2011 року, набув у власність квартиру [ADDRESS]. Після укладення договору купівлі-продажу на наступний день колишні співвласники квартири [PERSON] та [PERSON] знялися з реєстрації, а [PERSON] до тепер зареєстрований в зазначеній квартирі. Відповідно до укладеного 18.11.2011 року договору купівлі-продажу за відповідачем не зберігається право користування квартирою, а квартира повинна бути передана відповідачу до 22.11.2011 року, в порядку ст. 664 ЦК України. З 22.11.2011 року позивач користуюсь квартирою як власник, але на теперішній час в зазначеній квартирі залишається зареєстрованим колишній співвласник [PERSON], який там не проживає. Де фактично відповідач постійно мешкає позивачу невідомо. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] з 01.01.2013 року. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що позивач 18.11.2011 року набув у власність квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу з [PERSON], яка діяла за себе та за довіреністю інших співвласників [PERSON] та [PERSON] Зазначений договір зареєстрований в державному реєстрі правочинів за № 4747279 від 18.11.2011 року та в КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Вугледар за № 2071 в книзі 2/5-2 Дк(124) від 01.12.2011 року. Відповідно до довідки ОСББ «Кристал-Вугледар» № 50 від 28.10.2014 року в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Згідно з актом довідки ОСББ «Кристал-Вугледар» № 51 від 28.10.2014 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак не проживає в зазначеній квартирі з 2012 року. Таким чином, відповідач не мешкає в квартирі за адресою: [ADDRESS], з 2012 року, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Розглядаючи вимогу про визнання [PERSON] такимм, що втратив право користування житловим приміщенням з 01.01.2013 року, суд приходить до висновку, що вимога в цій частині не підлягає задоволенню, як не обґрунтована, та вважає за необхідне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням з моменту ухвалення рішення.

Outcome: partial