Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свій позов мотивує тим, що 14 листопада 2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 12 990 доларів США, з обовязком повернення позики до 30 червня 2017 року. Для підтвердження факту передачі коштів, відповідачем було написано розписку. Оскільки, зі спливом зазначеного в розписці терміну, [PERSON] кошти не повернув і ухиляється від виконання зобовязання, просить стягнути з відповідача в його користь 373 462,50 гривень заборгованості, та у відповідності до ст. 625 ЦК України 3% річних за договором позики в розмірі 6 507, 46 гривень, а також 3799,70 гривень судового збору. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Не заперечував щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих на те суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. За погодженням з представником позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 листопада 2016 року [PERSON] отримав в борг у [PERSON] в розмірі 12 990 доларів США, зобовязувався повернути борг до 30 червня 2017 року, про що написав відповідну розписку ( а. с.10). Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов'язанням строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. На підтвердження свого право на пред'явлення вимоги до про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем надано суду договір позики, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 12 990 доларів США (а. с. 10). Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст. 533 Цивільного кодексу України вбачається, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Відповідно до офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України станом на 03 травня 2018 року: 100 Доларів США складають 2615.5067 гривень, відповідно 12 990 Доларів США становить 339 754 гривень 32 копійки , а тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведену норму закону, вимога позивача про стягнення суми боргу за договором позики з врахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми за час прострочення підлягає до задоволення. Три відсотки річних від простроченої суми за період прострочення суми боргу з 01.07.2017 року по 29.01.2018 року розраховується за наступною формулою: (3% *суму боргу * кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). Отже, до стягнення підлягає (3%*339 754, 32*212)/365=5920 гривень. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь [PERSON] 12 990 Доларів США,що становить 339 754 гривень 32 копійкизаборгованості за договором позики та три відсотки річних від простроченої суми за час прострочення в сумі 5920 гривень, а всього 345 674 гривень 32 копійки. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення, а саме 1% від суми заборгованості за договором позики.

Outcome: approved