Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що він є співвласником житлового будинку №30 по вул. Героїв УПА в місті Луцьку, йому належить 12/25 частки в цьому будинку. Інша частина цього будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину від 15.04.1980 року. Зазначає, що восени 2014 року йому стало відомо, що [PERSON] помер 14.02.1993 року в Казахстані. Спадкодавець [PERSON] є його рідним дядьком, адже його батько та [PERSON] рідні брати. Вважає себе таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки проживав на день його смерті та продовжує проживати й досі в будинку №30 по вул.. Героїв УПА в м. Луцьку, постійно й безперешкодно користувався належною йому часткою в цьому будинку. Звернувшись до нотаріуса, оформити свої спадкові права він не зміг в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на імя [PERSON] на його частку вищезазначеного будинку. Відповідачем в справі є його рідна сестра, яка теж являється племінницею спадкодавця, однак на спадщину не претендує. Інших спадкоємців немає. На підставі викладеного, просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 14.02.1993 року, а саме: на 13/25 частки в житловому будинку№30 по вул. Героїв УПА в місті Луцьку, яка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.04.1980 року, виданого Першою Луцькою держнотконторою із зазначенням його прізвища «Дидюк». В судове засідання представник позивача не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з копії повторного свідоцтва про смерть, 14 лютого 1993 року помер [PERSON], місце смерті селище Москальовка, Семиозерний район, Кустанайська область, Казахстан. Дата видачі повторного свідоцтва про смерть 22 вересня 2014 року (а.с.4). На аркуші справи 8 міститься свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою Луцькою державною нотаріальною конторою 15 квітня 1980 року, з якого вбачається, що спадкоємцем після смерті [PERSON], який помер 15 грудня 1975 року, є його син [PERSON], який проживав в [INFO]. З дослідженої в судовому засіданні копії договору купівлі-продажу від 11 червня 1980 року вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купив 12/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Червоноармійській, 30 в місті Луцьку. Крім того, даним договором встановлено, що ці 12/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами належать продавцю [PERSON] на підставі свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого Першою Луцькою державною нотаріальною конторою 15 квітня 1980 року (а.с.9-10). З копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою вул. Червоноармійська, 30 в м. Луцьку, складеного станом на 11 листопада 1987 року, вбачається, що співвласниками даного домоволодіння є [PERSON] в частині 12/25 та [PERSON] в частині 13/25 (а.с.11). Таким чином, судом встановлено, що 13/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: м. Луцьк, вул. Червоноармійській, 30, належать [PERSON]. Відповідно до рішення Луцької міської ради від 23.08.07 р. №1 «Про перейменування назв вулиць міста Луцька» вулицю Червоноармійську перейменовано на вулицю Героїв УПА. З технічного паспорта на обєкт нерухомого майна, що знаходиться по вул. Героїв УПА, №30 в м. Луцьк вбачається, що домоволодіння за даною адресою складається з житлового будинку А-1, прибудови а2, веранди а1, хліва Д-1, літньої кухні В-1, хліва в, вбиральні Г, колодязя К та огорожі 1. Отже, після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Героїв УПА, №30 в м. Луцьк. При цьому, з системного аналізу досліджених судом письмових доказів, наявних в матеріалах справи, а також з пояснень позивача, зазначених в обгрунуваннях позову суд, дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тою ж особою. З копії будинкової книги №77402 для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в [INFO] вбачається, що за позивачем зареєстровано місце постійного проживання за вказаною адресою з 31 січня 1987 року (а.с.14-17). В матеріалах справи наявне розяснення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу [PERSON] від 17 травня 2016 року №41/01-16, з якого вбачається, що спадкоємець [PERSON] звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, після смерті свого дядька [PERSON], на частину житлового будинку №30 по вул.. Героїв УПА в місті Луцьку, на яку в нього відсутні правовстановлюючі документи (а.с.23). На відповідну вимогу суду надійшли відповіді з Першої та Другої нотаріальних контор міста Луцька про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Заповіт на спадкове майно померлий [PERSON] не складав. А тому, в даному випадку спадкування здійснюється за законом. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась 14 лютого 1993 року, однак його спадкоємцям стало про це відомо лише після надходження повторно виданого свідоцтва про смерть [PERSON] з Республіки Казахстан, тобто восени 2014 року. Відповідно до п.5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 1221 ЦК України, якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Судом встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] спадкоємці першої черги відсутні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є племінником [PERSON], а тому відноситься до пятої черги спадкування. Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Спадкоємці першої, другої, третьої та четвертої черги спадкування після смерті [PERSON] відсутні. Судом встановлено, що позивач з 1980 року є співвласником спірного домоволодіння, постійно там проживав та безперешкодно користувався частиною помешкання, що належала померлому [PERSON] Інші спадкоємці не претендують на спадкове майно, що підтверджується матеріалами справи. Оскільки в позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, він обєктивно позбавлений можливості оформити в установленому законом порядку свої спадкові права. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про те, що за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно після смерті дядька [PERSON], а саме на 13/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Героїв УПА, 30 в м. Луцьку.

Outcome: approved