Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на наступне. 17 жовтня 2012 року між ним та [PERSON] відбулася угода по якій відповідач взяв у нього грошові кошти в борг в сумі 10000 гривень строком на 2 місяця, з щомісячним погашенням 10% за користування грошима, на підтвердження чого написав розписку від 17 жовтня 2012 року. Але відповідач, в порушення договору, не виконав взяті на себе зобов'язання та лише 17 листопада 2012 року сплатив відсотки за користування грошима у розмірі 1000 гривень. Після закінчення строку, [PERSON] кошти не повернув і тому він звернувся до суду в якому просить стягнути з відповідача борг у сумі 10000 гривень та відсотки, розмір яких закріплений в договорі і складає 15 місяців по 10% від суми боргу, тобто у розмірі 15000 гривень за вирахуванням 1000 гривень, які були ним отримані, а всього 24000 гривень та стягнути судові витрати. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволені. Відповідач та його представник, в судовому засіданні проти стягнення боргу у розмірі 24000 гривень заперечували та пояснили, що він - [PERSON] неодноразово позичав кошти у [PERSON], і в той день 17 жовтня 2012 року, він знаходячись в адвокатській конторі [PERSON], де був ще один якийсь чоловік, позичив кошти у розмірі 10000 гривень з умовами погашення відсотків у розмірі 10% від суми, щомісячно, до 17 грудня 2012 року, про що власноручно написав розписку на ім'я [PERSON]. Чому на ім'я [PERSON], а не на [PERSON] пояснити не може. Приблизно через місяць, він віддав 1000 гривень [PERSON], за проханням [PERSON], але той нічого ніде не записував, тому звідки взялася напис на розписці він не знає. Пізніше, дати не пам'ятає, він віддавав [PERSON] двічі по 1000 гривень, а 14 лютого 2013 року ще віддав 5500 гривень, про що підтвердить свідок [PERSON]. Він вважає, що взагалі повинен був віддати 12000 гривень, це відсотки за два місяця користування коштами - 2000 гривень і сам борг у розмірі 10000 гривень. З урахуванням відданих ним коштів, він визнає позов лише у розмірі 3500 гривень. Вважає, що в розписці не указані індивідуальні данні позикодавця, а [PERSON] багато на Україні, тому позивач не має право вимагати від нього коштів. Строк договору лише два місяця, тому він не повинен сплачувати відсотки за інший час. Кошти він брав у [PERSON], та повернув їх у розмірі 8500 гривень, що підтверджується аудіозаписом розмови між ним і [PERSON]. Суд вислухавши сторони, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно оригіналу розписки від 17.10.2012 року (а.с.6), [PERSON] позичив у [PERSON] на строк до 17.12.2012 року грошові кошти у розмірі 10000 гривень, з умовами погашення відсотків у розмірі 10% від суми, щомісячно. З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.11), вбачається, що заборгованість вирахувана з жовтня 2012 року (включно) по грудень 2013 року (включно), тобто за 15 місяців користування коштами, з вирахуванням погашення відсотків у розмірі 1000 гривень. В судовому засіданні сторони надали в якості доказів показання свідків та диск з аудіо записом розмови [PERSON] з [PERSON]. Так, свідок [PERSON], пояснив, що в його присутності [PERSON] займав кошти у [PERSON] про що особисто добровільно написав розписку. [PERSON] дійсно неодноразово займав у нього кошти і на цей час в них є незакінчені договірні обов'язки, які не стосуються даного спору, тому посилання [PERSON] про те, що той віддавав йому кошти у розмірі 7500 гривень саме по даній позики, вважає необґрунтованим. А також, свідок [PERSON] пояснила, що 14 лютого 2013 року [PERSON] сідав в автомобіль [PERSON] щоб передати кошти у розмірі 5500 гривень, але чи здійснив він зазначене, вона особисто не бачила. В диску з аудіозаписом розмови [PERSON] з [PERSON] йдеться мова про заборгованість [PERSON] перед [PERSON], а також перед [PERSON]. Враховуючі положення ст.59 ЦПК України, де закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд дійшов висновку, що показання свідків [PERSON] і [PERSON], та диск з аудіозаписом розмови [PERSON] з [PERSON], не можуть бути допустимими доказами правовідносин, що виникли за договором позики. Оскільки, згідно до ч.2 ст.1046 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.625 ЦК України: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Суд вважає, оскільки письмовими доказами підтверджується, що [PERSON] своєчасно, відповідно до умов договору, не повернув суму позики у розмірі 10000,00 гривень [PERSON], то саме ця сума основного боргу підлягає стягненню. Враховуючі, що [PERSON] користується грошима [PERSON] по цей час, та відповідно до умов договору повинен сплачувати відсотки у розмірі 10% щомісячно, що складає 1000 гривень, а також враховуючі, що позивач визначив заборгованість відповідача починаючі з жовтня 2012 року (включно) по грудень 2013 року (включно), а суд, відповідно до ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, то дослідивши розрахунок, наданий позивачем, суд дійшов висновку, що відрахування відсотків за користування коштами повинні бути не з жовтня 2012 року, а з листопада 2012 року, що складає 14 місяців. Тобто, відповідач повинен сплатити відсотки за 14 місяців, що дорівнює 14000 гривень, з вирахуванням сплаченої 17.11.2012 року суми у розмірі 1000 гривень, що дорівнює 13000 гривень. Тоді загальна заборгованість складає 10000 гривень (сума основного боргу) додати 13000 гривень (сума відсотків за користування грошима), а всього 23000 гривень. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу необхідно задовольнити частково. В ч.1 ст.88 ЦПК України закріплено, що якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тобто, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 233,45 гривень. На підставі ст.ст.525,611,612,625,1046,1049,1050 ЦК України,

Outcome: partial