Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказав, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2008. За вказаною адресою в якості члена його сім`ї була зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , з якою шлюб було розірвано на підставі рішення Димитровського міського суду від 05.05.2016. Відповідач, яка перестала бути членом його сім`ї, не з`являється та не проживає у вказаній квартирі з квітня 2016 року, спільним побутом вона з ним не пов`язана. Реєстрація відповідача в його квартирі створює для нього певні незручності, оскільки він бажає реалізувати своє право на відчуження зазначеної квартири, проте потенційні покупці ставлять вимогу про відсутність в ній зареєстрованих осіб. Посилаючись на ст.405 ЦК України, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними у позові. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином сповіщеною про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась без повідомлення причин, відзиву на позов не подала. Згідно з ухвалою судді від 07.09.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження. Згідно з ухвалою суду від 04.10.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області 22.02.2008, реєстровий № 1313. Право власності [PERSON] на цю квартиру зареєстровано 29.02.2008, про що свідчить витяг з Бюро технічної інвентаризації м.Димитрова про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Ці відомості також підтверджується копією технічного паспорту на вказану квартиру (а.с.10-12, 15-16). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 30.08.2021 відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 02.10.2013 по теперішній час (а.с.22). Відповідно до акту Координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирноград від 22.07.2021 № 119, виготовленого представником комітету за участю мешканців-сусідів, [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 26.04.2016 за вказаною адресою не проживає (а.с.13). Згідно з рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05.05.2016 зареєстрований 24.09.2010 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.14). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає в одному під`їзді з [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Його колишня дружина [PERSON] вийшла заміж за іншого чоловіка, народила від нього дитину і проживає з квітня 2016 року окремо від позивача. Їй не відомо, щоб позивач чинив перепони у проживанні відповідача у вказаній квартирі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її та позивача квартири розташовані поряд на чотвертому поверсі будинку [ADDRESS] . Приблизно років п'ять тому [PERSON] розійшовся зі своєю дружиною [PERSON] , яка самостійно пішла з квартири. Вона бачила, як [PERSON] виносила речі з квартири. З того часу [PERSON] ніколи не проживала за вказаною адресою. Позивач не перешкоджав [PERSON] проживати в цій квартирі. Відповідач мешкає з іншим чоловіком, з яким має сумісну дитину. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. За чинним житловим законодавством членами сім`ї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] була зареєстрована за адресою проживання позивача в якості його дружини та не є співвласником спірної жилої площі. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає у жилому приміщенні позивача за вищевказаною адресою з квітня 2016 року по теперішній час. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З`ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояву відповідачем інтересу до вказаного житла протягом зазначеного строку її відсутності (більше 5 років), суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. (а.с.1, 2) на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.150 СК України, ст.ст.386, 405 ЦК України,

Outcome: approved