Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ними 01 червня 2015 року, згідно якого відповідач взяв у позику у нього 130 000,00 грн., які зобов'язувався повернути в строк до 31 травня 2018 року, про що надав письмову розписку. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами повернути позичені кошти, однак, [PERSON] взятого на себе зобов'язання не виконав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте, подав до суду заяву, в якій просив справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 липня 2018 року заборонено [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження земельної ділянки, площею 0,19 га, яка розташована в [ADDRESS], яка належить останньому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 01 квітня 2008 року. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив Як вбачається із письмової розписки, оглянутої у судовому засіданні, 01 червня 2015 р. [PERSON], [NUMBER], виданий Тернопільським МУ УМВС України у м. Тернополі, проживає в [ADDRESS], позичив у [PERSON], жителя [ADDRESS], суму коштів в розмірі 130 000 гривень, які зобов'язався повернути в строк до 31 травня 2018 р. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. У судовому засіданні, із наявних при матеріалах справи, письмових доказів встановлено, що на момент звернення позивача до суду, відповідач не виконав зобов'язання за договором позики, оскільки не повернув отримані від нього кошти в сумі 130 000 грн. Таким чином, судом встановлено, що мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача суми неповернутого боргу в розмірі 130 000 грн. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом 90 днів з дня з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Суд вважає, що слід скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали суду від 13 липня 2018 року у вигляді заборони [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження земельної ділянки, площею 0,19 га, яка розташована в [ADDRESS], яка належить останньому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 01 квітня 2008 року. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved