Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19 грудня 1977 року його мати [PERSON] (у першому шлюбі Волошина) [PERSON] придбала житловий будинок № 14 по вул. Айвазовського (Красногвардійській) в м. Покровську (Красноармійську) Донецької області за договором купівлі-продажу, який посвідчений державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5545. На момент укладення договору вказаний житловий будинок не був закінчений будівництвом, а його готовність складала 42%. Позивач вказує, що 07 грудня 1979 року мати уклала шлюб з його батьком [PERSON]. 19 липня 1984 року спірний житловий будинок прийнято до експлуатації, що підтверджується актом про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженим рішенням виконкому від 26 вересня 1984 року. Позивач зазанчає, що 09 жовтня 2008 року померла його мати, а 04 травня 2015 року помер його батько [PERSON] Згідно довідки від 28 липня 2016 року, виданої комунальною установою Красноармійський координаційний комітет самоорганізації населення, він з 03 липня 2012 року до теперішнього часу зареєстрований та проживає у спірному будинку, батько - з 07 квітня 2004 року по день смерті, яка настала 04 травня 2015 року, а мати - з 27 березня 1981 року по день смерті, яка настала 09 жовтня 2008 року року. Також, позивач вказує, що після смерті батька він звернувся до державного нотаріуса Першої Красноармійської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але листом від 13 травня 2016 року № 440/01-16 йому повідомлено про те, що в спадковій справі № 104/2016, яка відкрита після смерті [PERSON], померлого 04 травня 2015 року є заява про прийняття спадщини, документи, що підтверджують родинні відносини, однак відсутній правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок. Крім цього, як вбачається з вказаного листа, в довідці КП «Красноармійське бюро технічної інвентаризації» від 08 вересня 2015 року № 560 зазначено, що вищевказаний будинок не зареєстрований в КП «БТІ», а оскільки правовстановлюючий документ на будинок відсутній, йому було запропоновано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок. Отже, за життя його мати не оформила своє право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: м. Покровськ, вул.. Айвазовського, буд. 14, після введення його в експлуатацію. Після смерті матері він спадщину не приймав. Батько, будучи зареєстрованим та таким, що постійно проживав з його матірю за однією адресою на момент відкриття спадщини, спадщину прийняв, але свідоцтва про право на спадщину за законом не отримав. Так само і він спадщину після смерті батька прийняв, оскільки на день його смерті був реєстрованим та постійно проживав з ним за однією адресою. Втім, через відсутність реєстрації спірного будинку в БТІ, він не можє оформити своїх спадкових прав. З огляду на вищенаведене, просить суд задовольнити позов та визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: Донецька область, м. Покровськ (Красноармійськ), вул. Айвозовського (Красногвардійська), буд. № 14. Позивач [PERSON]у судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надай заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, про час, день та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надіслав заяву із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, а також не заперечує щодо задоволення позову. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставна та таку слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно із ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження VІІІ № 317406, виданого 06 серпня 1990 року Відділом РАЦС м. Красноармійська Донецької області, народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Згідно свідоцтва про шлюб серії І-НО № 162031, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Красноармійського міського управління юстиції Донецької області, 02 квітня 2002 року, актовий запис № 641, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Волошина) (а.с. 14). Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-НО № 333761, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області10 жовтня 2008 року, [PERSON] померла 09 жовтня 2008 року, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 369 (а.с. 16). Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-НО № 906315, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області06 травня 2015 року, [PERSON] помер 06 травня 2015 року, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 455 (а.с. 17). Відповідно даних спадкової справи, 08 липня 2015 року [PERSON] звернувся до Першої Красноармійської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру № 13199842 від10.03.2016 року, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] Згідно заяви [PERSON] від 04.05.2015 року, як нотаріально посвідчена та зареєстровано у реєстрі № 904, [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, яка залишалась після смерті [PERSON] на користь сина померлого [PERSON], спадкоємця першої черги спадкування за законом. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 травня 2015 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок, після померлого [PERSON], оскільки спадкоємцем не надано нотаріусу правовстановлюючих документів на жилий будинок, який розташований за адресою: Донецька область, м. Покровськ (Красноармійськ), вул. Айвозовського (Красногвардійська), буд. № 14 (а.с. 19). Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1216 ЦК України, передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припиняються внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивач після смерті матері спадщину не приймав, оскільки батько позивач - [PERSON], будучи зареєстрованим та таким, що постійно проживав з його матірю за однією адресою на момент відкриття спадщини, спадщину прийняв, однак свідоцтва про право на спадщину за законом не отримав. Згідно договору від 19.12.1977 року, посвідченого державним нотаріусом Красноармійської нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 5546, Волошина (прізвище змінено на Лейко) [PERSON] є власником будинку, який розташований за адресою: Донецька область, м. Покровськ (Красноармійськ), вул. Айвозовського (Красногвардійська), буд. № 14 (а.с 6-7). Згідно акта від 19 липня 1984 року закінчено будівництво і введено в експлуатацію житловий будинок, який розташований за адресою: Донецька область, м. Покровськ (Красноармійськ), вул. Айвозовського (Красногвардійська), буд. № 14 (а.с 8). Згідно технічного паспорту на жилий будинок, який розташований за адресою: Донецька область, м. Покровськ (Красноармійськ), вул. Айвозовського (Красногвардійська), буд. № 14, від 03 вересня 2015 року, виданим Красноармійським БТІ, [PERSON]. є власником (а.с 9-11). У листі Першої Красноармійської державної нотаріальної контори № 440/01-16 від 13 травня 2016 року зазначено, що в спадковій справі № 104/2016 відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, який розташований за адресою: Донецька область, м. Покровськ (Красноармійськ), вул. Айвозовського (Красногвардійська), буд. № 14, а також згідно довідки КП «Красноармійського бюро технічної інвентаризації» від 08 вересня 2015 року № 560 вищезазначений будинок не зареєстрований в КП «БТІ». Судом встановлено, що на час питання набуття права власності у 1982 року регулювались Указом Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», який втратив чинність згідно Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, ту ухваленою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Згідно п. 2 [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, згідно вимог чинного законодавства на час побудови будинку, яке входить до спадкової маси, після смерті батьків позивача, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Згідно з п.п. 6, 7 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, реєстрації підлягають усі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і реєстрація здійснюється на підставі документів, що встановлюють право власності правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції. Згідно з п. 10 переліку вищезазначеної Інструкції правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. З огляду на вищенаведене, судом встановлено, що мати позивача [PERSON] набула статусу власника житлового будинку з моменту затвердження виконавчим комітетом міської ради акта комісії про прийняття збудованого у 1984 році житлового будинку. Згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 328 ЦК України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. ІД одо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або в подовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 182 ЦК України визначено, що порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 р. встановлено, що речові глава на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо, зокрема, на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Таким чином, оскільки на момент завершення будівництва та прийняття в експлуатацію будинку, законодавством не передбачалося обовязкової реєстрації права власності на нього, таке право спадкодавця є дійсним, а тому, спірний житловий житловий будинок є обєктом права власності та, відповідно, права спадкодавця на нього є - обєктом спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкування нерухомого майна оформлюється свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, для чого спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса. Під час вирішення питання про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус з'ясовує ряд обставин, з якими пов'язано виникнення права на спадкування, для чого вимагає відповідні докази. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії з вказаних підстав, згідно п.п. 2, 23 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, надає особі право звернутися до суду із заявою про встановлення фактів, від яких залежить виникнення права на спадкування. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] державного нотаріуса від 15 грудня 2015 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.\~\~ З огляду на вищенаведене, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходяться за адресою: Донецька область, м. Покровськ (Красноармійськ), вул. Айвозовського (Красногвардійська), буд. № 14.

Outcome: approved