Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 23.11.2017 року до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд зобовязати відповідача [PERSON] не чинити перешкод у вихованні та утриманні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], а також зобовязати відповідача виконувати умови Договору про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений 18.04.2014 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 505. В обґрунтування поданого позову [PERSON] зазначає, що перебуваючи у шлюбі, 07 квітня 2010 року у сторін народилася дитина [PERSON]. В подальшому Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/6452/14-ц від 26.05.2014 р. шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано. За згодою сторін 18 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено два цивільно-правові договори, а самедоговір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 504, та договір про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 505. За умовами укладених договорів, дитина [PERSON] залишається проживати разом з відповідачем. Також сторони визначились з порядком участі позивача [PERSON] у вихованні та утриманні дитини. За попередньою згодою з відповідачем позивач має право спілкуватися з дитиною за її бажанням, а також з урахуванням стану здоровя дитини та навчального процесу у будь-який день або протягом декількох днів, попередньо повідомивши матір дитини про майбутнє місцезнаходження дитини, у період літніх канікул (строком до двадцяти днів), попередньо повідомивши матір дитини про майбутнє місцезнаходження дитини. До середини вересня 2015 року позивач та відповідач дотримувались умов укладених договорів, перешкод у спілкуванні з дитиною не існувало. Але після 18 вересня 2018 року відбулась остання зустріч батька дитини (позивача) з дитиною. Після цієї зустрічі відповідач перестала виходити на зв'язок з позивачем. З цього часу вона ігнорує телефонні виклики та повідомлення через засоби звязку, в тому числі інтернет-звязку, чим навмисно ігнорує спроби та прагнення позивача, як батька дитини, спілкуватись з рідною дитиною. В подальшому позивачеві від батьків відповідача стало відомо, що відповідач разом з донькою виїхала до [PERSON] Штатів Америки для оформлення шлюбних відносин зі своїм новим чоловіком, який є іноземцем громадянином [PERSON] Штатів Америки. Позивач зазначає, що він позбавлений можливості та свого обовязку піклування про дитину, приймати участь у її вихованні, становленні як особистості, розвитку її особистих та моральних якостей, що порушує як права дитини, так і умови укладеного між сторонам договору про участь у вихованні та утриманні дитини. Представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі. Підтвердила, що позивач жодним чином не чинив перешкод своїй дитині та підтримував її культурний та соціальний розвиток. Позивач всіляко сприяв відпочинку своєї дитини та розширенню її світогляду. 28 липня 2014 р. надав згоду своїй малолітній дитині [PERSON] на виїзд з України на постійне місце проживання за кордон до [PERSON] Штатів Америки разом з відповідачем [PERSON] Надану згоду не скасовував. В судове засідання 19.12.2018 року позивач [PERSON] не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі, просила суд розглядати справу за відсутності позивача та його представника, а позов задовольнити, в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була двічі повідомлена своєчасно та належним чином, інші судові повістки повертались до суду за закінченням терміну зберігання. Заперечення відповідача на позовну заяву позивача до суду не надходили. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 07 квітня 2010 року у позивача та відповідача народилася дитина [PERSON]. Згідно повторного Свідоцтва про народження від 16.10.2013 р., серія І-ВЛ № 333759 її батьками записані мати [PERSON] (відповідач) та батько [PERSON] (позивач). 26 травня 2018 року Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.05.2014 р. по справі № 638/6452/14-ц шлюб, зареєстрований 11.07.2008 р. між [PERSON] та [PERSON] в Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 342, було розірвано. Позивачеві [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого 11.04.2007 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1065. Малолітня дитина [PERSON] зареєстрована за даною адресою разом з позивачем. 18 квітня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений 18.04.2014 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 504. Також 18 квітня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений 18.04.2014 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 505. Пунктом 1 договору про участь у вихованні та утриманні дитини позивач та відповідач визначили, що за їх спільною згодою їх спільна дитина [PERSON], [INFO] через те, що є малолітньою, буде проживати з матірю відповідачем [PERSON]. Також пунктами 2, 4 договору про участь у вихованні та утриманні дитини від 18.04.2018 р. сторони дійшли згоди, що батько дитини [PERSON]за попередньою домовленістю з матірю дитини [PERSON] має право спілкуватися з дитиною за її бажанням, а також з урахуванням стану здоровя дитини та навчального процесу: у будь-який день або протягом декількох днів, попередньо повідомивши матір дитини про майбутнє місцезнаходження дитини; у період літніх канікул (строком до двадцяти днів), попередньо повідомивши матір дитини про майбутнє місцезнаходження дитини. Інші питання виховання дитини вирішуються між сторонами, виходячи з інтересів дитини, принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частина 1 статті 6 Цивільного Кодексу України встановлює припустимість укладення будь-яких договорів, не передбачених актами цивільного законодавства, але які не суперечать загальним засадам цивільного законодавства. Принцип свободи договору дає можливість реалізувати приватній особі право врегулювати свої відносини за власним розсудом за допомогою договору, не передбаченого актами цивільного законодавством. Оскільки між позивачем та відповідачем було укладено договір про участь у вихованні та утриманні їх спільної дитини, посвідчений 18.04.2014 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 505, на відносини між сторонами розповсюджуються норми цивільного законодавства України щодо обовязковості договору Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено що підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання\~має виконуватися належним чином відповідно до умов\~договору\~та вимог цього Кодексу, інших\~актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до\~звичаїв\~ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Статтею 629 Цивільного кодексу України проголошено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 525 Цивільного кодекс України одностороння відмова від\~зобов'язання\~або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено\~договором\~або законом. На підтвердження свої позовних вимог позивач надав до суду копію заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року по справі № 638/1997/15-ц, яке набрало законної сил 30.06.2016 року. Даним судовим рішенням було ухвалено надати дозвіл [PERSON] на виготовлення проїзних документів на її доньку [PERSON] [INFO], для виїзду за корон України до [PERSON] Штатів Америки за адресою 58 SouthEastShannonDrive, LaceysSpring, Alabama, USA, 35754, без згоди батька [PERSON] та надано дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України до [PERSON] Штатів Америки за цією ж адресою [PERSON] [INFO], без згоди та без супроводу батька [PERSON]. Також судом було досліджено Заяву, засвідчену 28 липня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1308, якою позивач [PERSON] надав згоду своїй малолітній донці [PERSON], [INFO], на виїзд з України на постійне місце проживання за кордон, до [PERSON] Штатів Америки, разом з матірю [PERSON]. Така заява позивачем не скасовувалась. Судом було вивчено та прийнято до уваги копію витягу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-19221/0/15-18 від 04.05.2018 р., яким повідомлено, що за період з 30.04.2015 р. по 20.04.2018 р. громадянка України [PERSON], [INFO], виїхала 27 лютого 2016 р. з пункту пропуску «Бориспіль-D» літаком в напрямку «Київ-Париж». Інформацію щодо повернення громадянки України [PERSON], [INFO], до України станом на 20.04.2018 року вказаний витяг не містить. Інформаційна довідка № 47 від 10.05.2018 р. Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 323 комбінованого типу Харківської міської ради» містить інформацію, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], відвідувала вказаний дитячий садочок в період з 03.06.2013 р. по 23.06.2015 р. Довідка Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська дитяча поліклініка № 4» від 16.05.2018 р. № 255 містить інформацію, що адреса реєстрації дитини ([ADDRESS]) обслуговується педіатричним відділенням № 2 КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 4». Під наглядом лікарів-фахівців даної поліклініки [PERSON] знаходилась з народження і орієнтовно до середини 2015 року. З середини 2015 року по теперішній час виклики лікарів даної поліклініки до дитини не зафіксовані. Представником позивача в судовому засіданні було підтверджено прагнення та спроби позивача спілкуватись зі своєю малолітньою дитиною [PERSON], піклуватись про неї та проявляти турботу, виконувати умови укладеного договору про участь у вихованні дитини від 18.04.2014 року. Було також повідомлено про відсутність телефонного, інтернет-звязку з боку відповідача з позивачем. Останній не має змоги знати про місцезнаходження своєї дитини та спілкуватись з нею. Дослідивши надані до суду докази, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов укладеного з позивачем договору про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідченого18.04.2014 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 505. Надані суду докази свідчать про відсутність дитини [PERSON], [INFO], на території України з 27.02.2016 року. Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Стаття 18 Конвенції ООН «Про права дитини» встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст.. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Положеннями статті 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обовязків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Згідно зі ст.. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Позивач [PERSON] згідно даних Характеристики з місця роботи ДП «Автотрейдинг-Харків» (код ЄДРПОУ 31941457) від 22.11.2017 року працює на посаді ведучого менеджера з маркетингу та продажів з 16 травня 2002 року. Характеризується як добропорядна комунікабельна людина, яка має повагу співробітників та цінується керівництвом підприємства. Доказів про негативний вплив позивача [PERSON] на свою малолітню дитину [PERSON] до суду не надано. Судом не встановлено зловживання спиртними напоями, аморальної поведінки батька, що може зашкодити розвиткові дитини.\~ Згідно із ч. ч. 2, 8, 9, 10\~статті 7 Сімейного Кодексу України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи та на на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності та з метою дотримання балансу інтересів та прав батьків, суд дійшов висновку про порушення відповідачем прав позивача, передбачених договором про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідченого 18.04.2014 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 505, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved