Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за жовтень 2015 року, за листопад 2015 року, допомогу по тимчасовій непрацездатності з 27 листопада по 25 грудня 2005 року, компенсацію за невикористану відпустку, а всього розміром 18735,71 грн., крім того стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період затримки з 31 грудня 2015 року по 04 березня 2016 року (включно) у розмірі 14 340 гривень 60 копійок. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 грудня 2015 року його було звільнено з посади заступника директора Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» (ДП «УФІЯ»). 01 березня 2016 року він направив на ім»я в.о. директора Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» лист з вимогою провести всі належні йому виплати та надати відповідні розрахунки. Станом на 04 березня 2016 року ДП «УФІЯ» не було здійснено виплату всіх сум, належних позивачу при звільненні, незважаючи на його вимоги та приписи законодавства, що передбачено статтею 116 Кодексу законів України про працю. Так, ДП «УФІЯ» не було виплачено йому заробітну плату за жовтень 2015 року (за 17 робочих днів) - 5 666,67 грн., за листопад 2015 року (за 09 робочих днів) - 2 619,04 грн., допомогу по тимчасовій непрацездатності згідно лікарняних листів з 27 листопада по 25 грудня 2015 року (за 21 робочий день) - 7 000,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку (за 12 днів) - 3 450,00 грн., всього 18735,71 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період затримки з 31 грудня 2015 року по 04 березня 2016 року (включно) у розмірі 14 340 гривень 60 копійок. Позивач в судовому засіданні надав письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог. Підставою для зменшення позовних вимог є факт розрахунку з позивачем після звільнення ДП «УФІЯ». Останню заробітну плату за грудень у розмірі 4 545,40 грн., позивач отримав 28 березня 2016 року. Відповідно до вищевикладеного, уточнюється середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період затримки з 31 грудня 2015 року по 27 березня 2016 року, який складає 18 802,12 грн. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період затримки з 31 грудня 2015 року по 27 березня 2016 року, який складає 18 802,12 грн. Уповноважений представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, надавши письмові заперечення, що містяться в матеріалах справи. Свої заперечення обґрунтовує тим, що наказом Державної служби України з лікарських засобів, що є засновником підприємства та органом управління майном ДП «Уфія» № 76-К від 01.07.2015 року, виконання обов'язків директора ДП «Уфія» з 01.07.2015 року покладено на [PERSON], який виконував обов'язки директора ДП «Уфія». За період виконання [PERSON] обов'язків директора ДП «Уфія», фінансово-економічний стан підприємства значно погіршився, була допущена систематична заборгованість із заробітної плати працівникам та з контрагентами. [PERSON], як виконуючий обов'язки директора фактично залишив ДП «Уфія» у стані заборгованості, у тому числі і по своїй заробітній платі, і по іншим співробітникам, податки, інші загальнообов'язкові платежі та орендна плата систематично не сплачувались, та при звільненні не провів, майно та інші матеріальні цінності належним чином з документальним оформленням, що значно ускладнило процес відновлення функціонування підприємства його відокремлених підрозділів, так як заборгованість в основному погашається за їх рахунок. Проте, станом на 01.04.2016 року заборгованість по заробітній платі із [PERSON] погашена у повному обсязі, а тому просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, уповноваженого представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Як вбачається з матеріалів справи, наказом Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» № 64-П від 30 червня 2015 року, [PERSON] було прийнято з 01 липня 2015 року на посаду заступника директора. (а.с.3). Наказом Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» № 69-П від 01 липня 2015 року, [PERSON] було встановлено постійно діючу доплату на час виконання обов'язків директора в розмірі різниці між посадовими окладами директора та заступника директора та встановлено виплачувати зазначену доплату пропорційно відпрацьованому часу.(а.с.4). Наказом Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» № 106-П, складеного 18 грудня 2015 року, [PERSON] було звільнено з 30 грудня 2015 року з посади заступника директора за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. (а.с.5). У відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до відомості на виплату грошей № 176 за грудень 2015 року, виданої Державним підприємством «Український фармацевтичний інститут якості», 28 березня 2016 року [PERSON] було виплачено заробітну плату за грудень 2015 року у сумі 4 545,40 гривень.(а.с.63-64). Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п.п. 19, 20 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Вказані роз'яснення взаємоузгоджуються з правовими висновками, що викладені в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі 6-195цс14. Згідно п.8 Порядку розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Як вбачається з розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, розмір нарахованої заробітної плати позивачу у жовтні 2015 року становив 5 666,67 гривень, у листопаді 2015 року - 2 619,04 гривень. З огляду на викладене, враховуючи порядок розрахунку середнього заробітку, враховуючи кількість робочих днів у жовтні 2015 року - 17 робочих днів, у листопаді 2015 року - 09 робочих днів (загалом - 26 робочих днів), а також загальний розмір заробітної плати позивача за період з жовтня 2015 року по листопад 2015 року - (5 666,67 гривень + 2 619,04 гривень), середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата становить 318,68 гривень (5 666,67 гривень + 2 619,04 гривень) / (17 робочих днів + 9 робочих днів). При цьому, період, за який розраховується середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати позивачу становить період з 31 грудня 2015 року по 27 березня 2016 року включно, тобто загалом 59 робочих днів. Таким чином, розрахунок виплати середнього заробітку за час затримки визначається шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів протягом усього часу затримки, що становить: 318,68 гривень х 59 робочих днів = 18 802,12 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 31 грудня 2015 року по 27 березня 2016 року у розмірі 18 802,12 гривень. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 880 гривень 20 копійок, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved