Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.09.2001 року [PERSON] (далі за текстом - позивач) згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 25.09.2001 року, зареєстрованому в реєстрі за № 1510 та посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Прилипко В.В., придбав у громадянки [PERSON] житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] Право власності на придбаний будинок позивачем зареєстровано в Ірпінському бюро технічної інвентаризації 10.10.2001 року, реєстровий № 5-101. 21.08.2004 року позивач уклав шлюб з [PERSON] (далі за текстом - відповідач 1). Даний шлюб було зареєстровано Гостомельською селищною радою міста Ірпеня Київської області 21.08.2004 року та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Після укладення шлюбу позивач [PERSON], відповідач 1 [PERSON] та її дочка від попереднього шлюбу [PERSON] (далі за текстом - відповідач -2) почали проживати спільно у будинку позивача за адресою [ADDRESS] Даний будинок як вже зазначено вище було придбано позивачем до вступу у шлюб і належного позивачеві на праві особистої приватної власності. 24.02.2005 року позивач зареєстрував місце проживання відповідачів 1 та 2 у вказаному будинку. 15.07.2014 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі № 367/2519/14-ц шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. У зв'язку із припиненням шлюбу відповідач 1 [PERSON] та відповідач 2 [PERSON] втратили право на проживання у вказаному будинку оскільки перестали бути членами сім'ї позивача. У зв'язку із цим проживання та реєстрація відповідачів у будинку позивача значною мірою обмежує його права у розпорядженні та використанні своєї власності та не дає можливості самому користуватися даним будинком. З часу розлучення позивач тимчасово винаймає житло. У зв'язку з вищевикладеним просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням [PERSON] шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселити з будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі і просили його задоволити. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі і в задоволенні позовних вимог просили відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення по слідуючих підставах: Судом встановлено, що 25.09.2001р. позивач [PERSON], згідно договору купівлі - продажу житлового будинку, придбав житловий будинок [ADDRESS] (а.с.6). 21.08.2004р. позивач [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] (а.с.7). Після укладення шлюбу [PERSON] та її дочка від першого шлюбу [PERSON] поселилися в будинку позивача та зі згоди позивача були там зареєстровані в 2005 році як члени сім'ї. Дану обставину в судовому засіданні не заперечував і позивач. 15.07.2014р. згідно рішення Ірпінського міського суду шлюб між сторонами було розірвано (а.с.16). На підставу втрати Відповідачами права на проживання у спірному будинку Позивач вказує ту обставину, що у зв'язку із припиненням шлюбу останні втратили право на проживання у вказаному будинку оскільки перестали бути членами родини сім'ї позивача. Таке твердження Позивача не ґрунтується на нормах діючого законодавства. У відповідності до положень ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК України), до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно з частинами 2 та 3 статті 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Підстави, які дають стверджувати про втрату особою права на користування жилим приміщенням передбачені ст. 71 ЖК України. Єдиною умовою, за якою особа вважається такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, є відсутність наймача або членів його родини у жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Відповідачі постійно проживають за вказаною адресою і доказів їх відсутності Позивачем не надано. Навпаки, Позивач у поданій заяві стверджує про те, що Відповідачі проживають у спірному жилому приміщенні постійно. Будь - яких доказів, які б свідчили про перешкоджання Відповідачами користуватись житлом Позивачу, останнім не було надано. Що стосується вимоги про виселення Відповідачів то необхідно зазначити, що у відповідності до приписів ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Як визначено у ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилось безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В діях відповідачів відсутні будь - які із підстав перелічені у зазначеній статті цього Кодексу, а тому вимога Позивача про виселення Відповідачів не ґрунтується на вимогах закону. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed