Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що їх подружнє життя не склалося та шлюб існує формально. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, у кожного з них своє життя, свої інтереси і своє бачення майбутнього, вони втратили взаємні почуття любові та довіри один до одного. Неодноразові намагання зберегти шлюб між ними, своїх результатів не дали. У зв'язку з викладеним позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить шлюб між сторонами розірвати. У підготовчому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачка у підготовче засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позов визнає у повному обсязі, просить розірвати шлюб, укладений між нею та позивачем, проти призначення строку на примирення заперечує. Враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17.10.2007 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис № 1421. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов [PERSON] задоволенню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного,

Outcome: approved