Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивує наступним. 12.10.2016 року [PERSON], керуючи автомобілем, марки «BMW», д.н.з. [NUMBER], по вул. Бальзака, 8-Г, в м. Києві, допустив зіткнення з автомобілем, марки «Volvo», д.н.з. [NUMBER], який належав на праві власності на підставі технічного паспорта [PERSON], внаслідок чого автомобіль останнього отримав механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 15.11.2016 року у справі про адміністративне правопорушення №757/13157/16-п [PERSON] визнано винуватим у скоєнні правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, які мали місце 12.10.2016 року за вищевказаних обставин, [PERSON] у судовому засіданні визнав свою вину у скоєнні ДТП. Як зазначає позивач, вартість використаних для ремонту запчастин та робіт по їх встановленню склала 46762,45 грн., вартість використаних для малярних робіт матеріалів та вартість робіт склали 65775,65 грн. та 71704,42 грн. відповідно, вартість витрат на евакуацію пошкодженого транспортного засобу до місця стоянки склала 756 грн., що загалом складає 184998,52 грн. шкоди, яка підлягає відшкодуванню. ПрАТ «УПСК» було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 100000 грн. за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу, у зв'язку із настанням страхового випадку. З огляду на викладене, позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, відповідно до вимог якого просить суд стягнути з відповідача [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що складає 84998,52 грн., а також покласти на відповідача [PERSON] судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до змісту якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом належним чином, однак, конверти із судовими повістками та копією позовної заяви з додатками повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Відзив відповідача на позовну заяву, будь-які заяви/клопотання відповідача до суду не надходили. За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд спарви за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України за відсутності сторін. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 15.11.2016 року, 12.10.2016 року о 19:05 год. [PERSON], керуючи автомобілем, марки «BMW», д.н.з. [NUMBER], по вул. Бальзака, 8-Г, в м. Києві, не був уважним, не слідкував за заміною дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу до автомобіля, марки «Volvo», д.н.з. [NUMBER], внаслідок чого допустив з ним зіткнення. Внаслідок зіткнення транспортні засоби зазнали механічні пошкодження. Крім того, будучи причетним до ДТП, [PERSON] залишив місце пригоди. Вказаною постановою суду [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, за фактом спричинення даної ДТП. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили (а.с. 8-9). Судом встановлено, що пошкоджений автомобіль, марки «Volvo», д.н.з. [NUMBER], належить позивачу [PERSON] Відповідно до копії квитанції №000379, виданої ФОП [PERSON], вартість витрат на евакуацію пошкодженого транспортного засобу до місця стоянки відповідно до склала 756 грн. (а.с. 10). Згідно з копією наряду-замовлення №АС000244 від 31.05.2017 року вартість використаних для ремонту запчастин та робіт по їх встановленню склала 46762,45 грн. (а.с. 15). Відповідно до копії наряду-замовлення №АС000292 від 01.09.2017 року, вартість використаних для малярних робіт матеріалів та вартість робіт склали 65775,65 грн. та 71704,42 грн. відповідно (а.с. 11-14). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. За своєю правовою природою зобов'язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП, є деліктним зобов'язанням. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача (ст. 1166 ЦК України). Спеціальні делікти характеризуються такими особливостями: способом заподіяння шкоди; особою заподіювача шкоди; особою, яка відповідає за шкоду; об'єктом, якому заподіюється шкода; особливими умовами відповідальності тощо. Видами спеціальних деліктів, зокрема, є шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, та шкода, що відшкодовується особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі - Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як зазначає позивач, ПрАТ «УПСК» було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 100000 грн. за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу, у зв'язку із настанням страхового випадку. Згідно зі ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Обов'язки страховика визначені у ст. 988 ЦК України, а страхувальника - у ст. 989 ЦК України. У відповідності до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначених договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 12.1 ст. 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до абз. 1 п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до приписів п.36.1 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved