Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із даним позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про визнання недійсним пункту кредитного договору, покликаючись на те, що 11.04.2014р. між ним та відповідачем укладено кредитний договір №939523233, згідно умов якого позивачу надано кредит на таких умовах: п. 4.1. Договору: Сума та валюта кредиту - 20 322,12грн.; п.4.2. Договору: Річна відсоткова ставка за кредитом: 14,99% річних; п. 4.3. Договору: строк, на який надається кредит: 48 місяців; п. 4.6. Договору: повернення кредиту, внесення плати за ним: щомісячно, за графіком платежів (додаток до договору). п. 4.7. Договору: разова плата за кредитом: 350грн. п. 4.8. Договору: щомісячна плата за кредитом: 2,69% від суми кредиту, що становить 546,67грн. п.4.9. Пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань: 0.3% від суми прострочення за кожний день прострочення, сплачується позичальником за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або внесення плати за кредитом. Згідно графіку платежів (додаток до кредитного договору № 939523233) позивач повинен був повернути 20322,12 грн. тіла кредиту, та 6 982,49грн. відсотків (плата за річною відсотковою ставкою), що загалом складає 27304,61грн. Зазначає, що всього за кредитним договором станом на момент подання позову ним сплачено 40273грн., хоча як вказано вище, в кредит він брав 20322,12грн., а з відсотками мав повернути 27 304,61грн. За кредитним договором п.4.8 і умовами надання кредиту Додаток до кредитного договору, встановлена щомісячна плата за кредитом в розмірі - 2.69 % від суми кредиту, що становить 546,67 гривень. З покликанням на п.3.6 постанови Національного банку України №168 від 10.05.2007 року, зазначає, що кредитори не вправі встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь кредитора як винагороду за: надання кредиту; за надання інформаційно-консультаційних послуг щодо порядку кредитування; оформлення документів; роз'яснення діючих вимог щодо кредитування; експертизу документів, наданих для отримання кредиту: за супроводження кредиту і послуг при перегляді умов кредиту. Також зазначає, що згідно ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки: т) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредит) та укладенням договору про надання споживчого кредиту; є) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови, тощо. Згідно абзацу 3 ч. 4 ст. 11 Закону, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Також за положеннями ч. 5 ст. 11 Закону, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Зазначає, що встановивши в договорі щомісячну плату за кредитом, відповідач створив істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, оскільки загальний розмір щомісячної плати практично дорівнює розміру тіла кредиту разом з відсотками, що ставить споживача в завідомо невигідне становище. Крім цього кредитодавець не надасть суду даних про те, які саме послуги за вказані плати були надані позичальникові, і не надасть жодних доказів у підтвердження надання таких послуг, а також складових частин таких послуг. Вважає, що зазначену плату не можна вважати процентами, оскільки процентна ставка передбачена окремо п. 4.2 кредитного договору, відповідно до якого процентна ставка становить 14.99 % річних. Тоді як жодні послуги по платі за кредитом не надавалися і ототожнювалися кредитотавцем з процентами за договором, внаслідок чого за користування кредитом позивач був змушений сплачувати декілька платежів, в наслідок чого переплачував. Таким чином, вважає, що пункт 4.8 в частині стягнення щомісячної плати за кредитом, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає визнанню недійсним з моменту укладення кредитного договору. Також, вищенаведені обставини не свідчать про недійсність кредитного договору в цілому, оскільки згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не мас наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Просить визнати недійсним пункт 4.8. кредитного договору № 939523233 від 11.04.2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON]. В запереченні на позовну заяву представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» зазначив, що розділом 4 кредитного договору № 939523233 від 11.04.2014 року передбачено, що строк, на який надається кредит - 48 місяців; сума кредиту - 20322,12грн.; плата за річною відсотковою ставкою -14,99% річних; разова плата за кредитом - 350грн.; щомісячна плата за кредитом - 2,69% від суми кредиту, що становить 546,67грн.; пеня за прострочення платежів - 0,3% від суми прострочення за кожний день. Зазначає, що позивач, визнаючи умови укладеного кредитного договору, в добровільному порядку, здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про вільне волевиявлення позичальника, визнання та виконання ним умов кредитного договору. Стверджує, що до укладення оспорюваного правочину співробітниками ТОВ «ФК «ЦФР» надана позивачу повна, необхідна, доступна, достовірна інформація щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту з урахуванням: плати (процентів) за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України, а саме Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Підписанням п. 10 кредитного договору позивач засвідчив факт свого ознайомлення з усіма умовами, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Тобто, саме відповідне повідомлення здійснене саме у письмовій формі. І такий письмовий доказ зазначеного факту вважає достатнім. Адже закон містить вимогу повідомити споживача (позивача) про певні умови, але не містить вимоги підписання споживачем (позивачем) саме такого документа, у якому такі умови були би повністю викладені. Виходячи з чого необхідно відрізняти між собою поняття «умови, про які кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача перед укладенням кредитного договору» (ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»), з однієї сторони, та поняття «істотні умови договору» (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»), з іншої сторони. Спірний кредитний договір містить необхідну інформацію та відповідає вимогам чинного законодавства України. Зазначає, що під час укладення кредитного договору сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір укладено у письмовій формі, сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності з вільним волевиявленням, що відповідало їхній внутрішній волі. Вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів про вчинення правочину під впливом обману, не заявляв клопотань про витребування таких доказів у випадку неможливості самостійного їх представлення суду. Крім цього, за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Звідси, процентами за кредитним договором є плата позичальника за кредитним договором, або іншими словами, ціна кредитного договору. Склад, розмір, база нарахування, порядок внесення плати за кредитом (процентів), її окремих частин та інші можливі умови про ціну кредитного договору встановлюються за домовленістю сторін. Згідно п. 6 кредитного договору: до складу плати за кредитом входять плата за річною відсотковою ставкою, разова плата за кредитом та щомісячна плата за кредитом; плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту; щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів (додаток до кредитного договору); разова плата за кредитом справляється за рахунок наданого кредиту, відразу після його надання. Іншими словами, разова плата за кредитом, щомісячна плата за кредитом, плата за річною відсотковою ставкою є видами плати/процентів за зазначеним кредитним договором. Зазначає, що щомісячна плата за кредитом є лише одним з видів процентів (плати за кредитом) згідно із кредитним договором. Відтак, усі види процентів та їх розміри закріплені у кредитному договорі (п. 4, п. 6) та у додатку до нього. Відтак, ніяких інших послуг, крім надання кредиту, на підставі зазначеного кредитного договору ТОВ «ФК «ЦФР» не здійснювало. З покликанням на ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначає, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі та кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, повністю дотримуються у даному випадку. Крім цього, зазначає, що згідно п. 3 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Саме у кредитних відносинах ця норма закону має застосовуватися у співвідношенні із спеціальною нормою, закріпленою ч. 1 ст. 1056 ЦК України: кредитодавець має право відмовитися від надання позичальникові передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі порушення процедури визнання позичальника банкрутом або за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальникові кредит своєчасно не буде повернений. Однак, в даному випадку відповідач уже надав позивачу послугу у повному обсязі - надав кредит у розмірі та на умовах, встановлених укладеним обома сторонами кредитними договорами. А оскільки зазначену послугу вже надано, то її надання, відповідно, вже нічиїм розсудом не може бути обумовлено. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, в обґрунтування зіслався на доводи, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в судове засідання не прибув. Заслухавши представника позивача та дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. За ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Дослідженою копією кредитного договору №939523233 від 11.04.2014р., встановлено, що такий укладено між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON], умовами якого є: п. 4.1. Договору: Сума та валюта кредиту - 20 322,12грн.; п.4.2. Договору: Річна відсоткова ставка за кредитом: 14,99% річних; п. 4.3. Договору: строк, на який надається кредит: 48 місяців; п. 4.6. Договору: повернення кредиту, внесення плати за ним: щомісячно, за графіком платежів (додаток до договору). п. 4.7. Договору: разова плата за кредитом: 350грн. п. 4.8. Договору: щомісячна плата за кредитом: 2,69% від суми кредиту, що становить 546,67грн. п.4.9. Пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань: 0.3% від суми прострочення за кожний день прострочення, сплачується позичальником за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або внесення плати за кредитом. Згідно п.6 Договору, до складу плати за кредитом входять плата за річною відсотковою ставкою, разова плата за кредитом та щомісячна плата за кредитом; плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту; щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів (додаток до кредитного договору); разова плата за кредитом справляється за рахунок наданого кредиту, відразу після його надання. Відповідно до п.10 Договору, підписанням цього договору позичальник засвідчує, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч.2 ст. 11 ЗУ «про захист прав споживачів», а також про всі інші умови повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно приписів ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Як встановлено із дослідженого договору, вказані умови відповідачем виконані, про, що свідчить зміст п.10 договору та підписання його сторонами. Доказів не надання вказаної інформації кредитодавцем перед укладення договору позивачем суду не надано. Дослідженим спірним п. 4.8 договору, встановлено, що ним передбачено щомісячну плату за кредитом у розмірі 2,69% від суми кредиту, що становить 546,67грн. Згідно ж ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено в ході розгляду справи примусу щодо укладення договору відносно позивача відповідачем не застосовувалося, сторони були вільні в укладенні договору. Згідно ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відтак, встановлення п. 4.8 договору плати за користування кредитом не є порушенням прав позивача. В свою чергу, згідно п.3 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Як встановлено судом, відповідачем надав позивачу кредит (послугу) в повному обсязі в розмірі та на умовах, встановлених укладеним обома сторонами кредитним договором. Відтак, оскільки розмір щомісячної плати за кредит визначений кредитодавцем у п. 4.8 договору оспореним позивачем при укладенні договору не був, позивач погодився на умови договору, виконував його з моменту укладення, сплачуючи кредит, про, що свідчать копії квитанцій, вказаний пункт кредитного договору визнаний недійсним бути не може.

Outcome: dismissed