Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Васильківської РДА Київської області,\~третя особа\~ [PERSON] , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати за ним право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0858 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3221455300:01:065:0036, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у наступних частках: 2/3 частки за [PERSON] , 1/3 частки за [PERSON] ; стягнути з відповідача понесені судові витрати. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що є власником 2/3 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно договору дарування частини житлового будинку від 20.12.2004 року, іншим співвласником 1/3 частини у вказаному будинку є відповідач [PERSON] .. Також 21.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування земельної ділянки, відповідно до умов якого, [PERSON] безоплатно передав у власність (подарував), а [PERSON] прийняв в дар земельну ділянку площею 0,08 га, що знаходиться на території [ADDRESS] , надану для обслуговування житлового будинку. [PERSON] 03.03.2014 року зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку про що вказано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Позивач вважає що до нього перейшло право власності на 2/3 частини спірної земельної ділянки, оскільки він набув у власність 2/3 частини житлового будинку, а до відповідача перейшло 1/3 частина спірної земельної ділянки оскільки він придбав 1/3 частину житлового будинку на підставі вимог ст. 120 ЗК України, та ст. 377 ЦК України, а тому у відповідача [PERSON] , право власності на земельну ділянку не виникло, адже не було дотримано вимог законодавства. Право власності відповідача на всю земельну ділянку площею 0,0858 га, на якій розташований будинок, порушує його право власності позивача на ту частину земельної ділянки на якій знаходиться його 2/3 частини будинку, а тому він змушений був звернутись до суду за захистом свого цивільного права з даним позовом. Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Васильківської РДА Київської області, [PERSON] , в якому просить визнати недійсним витяг реєстрації нерухомого майна індексний номер 28592001 від 24.10.2014 року на прізвище [PERSON] виданий Васильківською реєстраційною службою Васильківського міськрайонного управління юстиції; видалити з державного реєстру електронної бази даних реєстрацію оспорюваного витягу; стягнути з [PERSON] понесені судові витрати. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідно до витягу реєстрації нерухомого майна індексний номер 28592001 від 24.10.2014 року, на [PERSON] зареєстровано 2/3 частки житлового будинку, загальною площею 65,7 кв.м., але частина житлового будинку була знесена його попереднім власником. Позивач вказує на те, що спірний витяг є таким, що порушує його права, оскільки йому на підставі договору дарування від 21.07.2006 року належить 1/3 частина вищевказане домоволодіння теж, та вся земельна ділянка, на якій розташований будинок, а тому зареєстроване права власності [PERSON] на частину будинку, створює йому перешкоди у реєстрації права власності на його частину будинку, що змусило його звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 20.07.2018 року прийнято справу до свого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 11.10.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про закриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Васильківської РДА Київської області про визнання права спільної часткової власності на земельну ділянку. Ухвалою суду від 15.04.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про забезпечення судових витрат. Ухвалою суду від 15.04.2019 року призначено у цивільній справі судову земельно-технічну експертизу. Провадження по даній цивільній справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою судді від 12.11.2019 року поновлено провадження у цивільній справі та призначено дану цивільну справу до судового розгляду. Представники [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав вказаних у позові, та просили суд їх задовольнити пославшись на норми ст. 120 ЗК України, та ст. 377 ЦК України. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просили відмовити. [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, з підстав вказаних у позові, та просив суд їх задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] не визнав в зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. Статтею 263 ЦПК України\~визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] , та про відмову в задоволенні вимог [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] , належав на праві спільної часткової власності [PERSON] , частка якого складала 1/3, та [PERSON] частка якої була 2/3. У 1995 році [PERSON] та [PERSON] звернулися до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області із проханням закріпити на ними земельну ділянку площею 0,20 га за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області № 112 від 18.10.1995 року вилучено із землекористування [PERSON] і надано [PERSON] і [PERSON] земельну ділянку по 0,08 га в постійне користування для обслуговування будинку по [ADDRESS] та по 0,02 га в тимчасове довгострокове користування для ведення підсобного господарства. Рішенням Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 27.12.1996 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га, надану для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 29.05.1997 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 038724-7804, на земельну ділянку площею 0,08 га, надану для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 15.12.2000 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 008211-28874, на земельну ділянку площею 0,100 га, надану для будівництва, обслуговування житлового будинку 0,080 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,020 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 20.12.2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування частини житлового будинку, відповідно до умов якого, [PERSON] подарувала [PERSON] 2/3 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 21.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування частки житлового будинку, відповідно до умов якого, [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . 21.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування земельної ділянки, відповідно до умов якого, [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,08 га, що знаходиться на території [ADDRESS] , надану для обслуговування житлового будинку. Дані обставини встановлені рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2013 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання рішень, державного акту на право приватної власності на землю, договору дарування недійсними та визнання права власності, яким в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 08.07.2013 року, рішення залишено без змін. Згідно зі ст. 82 ч.4 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також у рішенні суду встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2011 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі відмовлено у зв`язку з неможливістю поділу житлового будинку. Крім того судом було встановлено, що поділ спірної земельної ділянки на якій розташований житловий будинок [ADDRESS] , проведено попередніми власниками цього будинку. [PERSON] набув право власності на земельну ділянку на підставі договору дарування у розмірі встановленому цим договором, а тому суд дійшов висновку про те що права [PERSON] як набувача частки на будинок, який знаходиться на спірній земельній ділянці, не порушуються, а тому в його позові слід відмовити. Також судом встановлено, що будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності, а ідеальні частки сторін в натурі не виділені і право власності на земельні ділянки набуто сторонами на підставі договорів, в яких визначено їх розміри і з якими сторони погодилися, прийнявши в дар земельні ділянки. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 28592001 від 24.10.2014 року, [PERSON] на праві власності належить 2/3 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., на підставі договору дарування від 20.12.2004 року. Відповідно до копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 56431073 від 31.03.2016 року, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0858 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221455300:01:065:0036, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 21.07.2006 року. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 9395 від 25.10.2019 року, загальна площа забудови господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , які зазначені в договорі дарування частини житлового будинку від 20.12.2004, згідно даних технічного паспорту складеного Васильківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації від 18.10.1979 з подальшим уточненням на 13.10.2004, становить 120,3 кв.м. в тому числі площа 2/3 частки складають: 82,2 кв.м. Площа, яка необхідна для забезпечення можливістю обслуговування та поточного ремонту будівель відповідно до п. 3,25 ДБН 360-92**; п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018 та п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019, а саме: житлового будинку (літ. «А»), літньої кухні (літ. «Б»), сараю (літ. «Г»), сараю (літ. «Д»), замощення (літ. «1») та сараю (літ. «В») виходячи із вихідних даних які містяться в технічному паспорті складеного станом на 18.10.1979, становить 73,7 кв.м. в тому числі 2/3 частки становить 49,1 кв.м. Частка, яку становить площа забудови житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами у площі земельної ділянки загальною площею 0,0858 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 14/100 або 7/50. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.07.2012 року в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено. Рішенням апеляційного суду Київської області від 04.10.2012 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.07.2012 року в цій частині залишено без змін. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.01.2014 року, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відновлення зруйнованого майна, що знаходиться в спільній частковій власності. Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.07.2014 року, яка набрала законної сили, відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Глевахівської сільської ради Васильківського району Київської області, третя особа [PERSON] про визнання незаконним і скасування рішення. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України\~гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Однією із засад цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом (ст.3 ЦК України). Згідно\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ст.328 ЦК України). За приписами ч.ч.1,2\~ст.373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується\~Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до\~ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст.\~358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Отже, як витікає з норм цієї статті, учасники спільної часткової власності повинні погоджувати\~один з одним\~свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною\~згодою. Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обов`язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. Звертаючись\~\~до суду із позовом [PERSON] просив суд, визнати за ним право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0858 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3221455300:01:065:0036, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у наступних частках: 2/3 частки за [PERSON] , 1/3 частки за [PERSON] , на підставі\~ст.377 ЦК України\~та ст.120 ЗК України, оскільки він набув права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться на спірній земельній ділянці. Однак, в ході розгляду справи доводи позивача [PERSON] не знайшли свого підтвердження, оскільки останнім не подано достатніх, допустимих і належних доказів для застосування до спірних правовідносин положень\~ст.377 ЦК України\~та\~ст.120 ЗК України, як того вимагають норми ст.ст.12,77-80 ЦПК України. Так, відповідно до\~ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 ЗК України\~передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Висновок судової земельно-технічної експертизи №9395 від 25.10.2019 року, не має заздалегідь встановленої сили оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 ЦПК України. Висновок експерта передбачає поділ спірної земельної ділянки, однак як встановлено судовим рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2011 року, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі, в задоволенні позову було відмовлено, оскільки поділ житлового будинку який знаходиться на спірній земельній ділянці є неможливим, а тому і спірна земельна ділянка на якій розташований даний будинок не підлягає поділу. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] .. Що стосується позовних вимог [PERSON] , то суд виходить з наступного. Згідно ст.ст.2,4,5 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позовні вимоги [PERSON] , також задоволенню не підлягають, оскільки ним не доведено, та не надано доказів, що витяг про реєстрації нерухомого майна від 24.10.2014 року порушує його права як співвласника вищевказаного житлового будинку, та як власника земельної ділянки. Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed