Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові [PERSON] зазначив, що 15 листопада 1997 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис №1447. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. Спільне життя між сторонами не склалося, тому з квітня 2018 сімейно-шлюбні відносини між ними не підтримуються, спільне господарство не ведеться, сторони мешкають окремо один від одного. Відновити шлюб неможливо через відсутність почуття любові, взаємної довіри та поваги. Примирення не можливе. Спору про розподіл сумісного майна у сторін немає, питання про місце проживання та утримання дитини вирішено в добровільному порядку. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволені позові та просив шлюб розірвати. Відповідачка до судового розгляду надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову категорично заперечувала, надала суду письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що позивач помиляється та поспішає з розірванням шлюбу, а вона бажає докласти зусиль для збереження сім`ї та сподівається на примирення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно до вимог статті 24 СК України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 листопада 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис №1447 (а.с.4). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Спільне життя між подружжям не склалося через втрату почуття взаємної любові та різним поглядом на спільне життя та сімейні відносини. Шлюбні відносини між сторонами припинені з квітня 2018 року, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. Відповідачка прагне примирення, однак протягом півроку її спроби зберегти родину бажаного результату не дали. Натомість, позивач наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про його стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що їх сім`ю зберегти неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, у зв`язку з чим їхній шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved