Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу реєстраційний № Н8-735 від 03.10.1997 року позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS] , житловою площею 27,7 кв.м., загальною площею 45,3 кв.м. Згідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сімї), сформованою адміністратором ЦНАП 24.09.2019, крім власника квартири, в ній зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , колишній чоловік позивачки . На момент реєстрації він був громадянином Росії, мав посвідку на постійне проживання в Україні; [PERSON] , [INFO] , дочка позивачки - з 06.07.2012. Позивач втратила зв`язок зі своїм колишнім чоловіком з 2002 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.01.2011 по справі № 2-1839/11 шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 23 лютого 1995 року в управлінні РАГС м. Арзамаса та Арзамаського району Ніжегородської області, згідно актового запису № 129 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище [PERSON] Відповідач не цікавиться квартирою , ніякої участі в оплаті по квартирі не приймає, його реєстрація у житловому приміщенні носить формальний характер, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача , позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У разі неявки відповідача в судове засідання, просила ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини не явки суду не повідомив. За таких обставин, суд зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ч. 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу реєстраційний № Н8-735 від 03.10.1997 року позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS] , житловою площею 27,7 кв.м., загальною площею 45,3 кв.м. Згідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сімї), сформованою адміністратором ЦНАП 24.09.2019, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач втратила зв`язок зі своїм колишнім чоловіком з 2002 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.01.2011 по справі № 2-1839/11 шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 23 лютого 1995 року в управлінні РАГС м. Арзамаса та Арзамаського району Ніжегородської області, згідно актового запису № 129 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище [PERSON] Відповідач [PERSON] не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням йому не чинилися. Факт не проживання відповідача в спірному житлі підтверджується : постановою від 30.06.2010 року, затвердженою начальником Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, де засвідчено факт звернення позивачки до Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з приводу прийняття заходів щодо розшуку чоловіка. У порушенні кримінальної справи за фактом заяви відмовлено за відсутністю в події складу злочину; листом від 30.09.2019 № 1481 комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 11» Харківської міської ради встановлено , що перевіркою електронної та медичної реєстратури закладу охорони здоров`я не виявлено інформації про звернення [PERSON] за медичною допомогою у період з 2015 року до теперішнього час. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, ііористування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім 'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідності зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатися належним нерухомим майном, тягне за собою збільшення вартості комунальних платежів. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що місце проживання - житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, дачний будинок тощо), у відповідному населеному пункті або за його межами на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, де особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , як особа, що не проживає без поважних причин строком більше шести місяців , що відповідно є підставою для зняття його з реєстрації згідно вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». На підставі викладеного та

Outcome: approved