Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на транспортний засіб автомобіль марки «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, легковий комбі-В, колір - сірий, шасі (кузов, рама, коляска) № Y6D11030750074464, реєстраційний номер [NUMBER]; звільнити з-під арешту автомобіль марки «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, легковий комбі-В, колір - сірий, шасі (кузов, рама, коляска) № Y6D11030750074464, реєстраційний номер [NUMBER]. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] ВДВС ЛМУЮ було відкрите виконавче провадження № 49165872, в межах якого було накладено арешт на автомобіль марки автомобіль [NUMBER], який за інформацією виконавчої служби, належить відповідачу [PERSON] на праві власності. Однак, свого часу, ще у 2010 році, вказаний автомобіля був проданий йому відповідачем [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 19.03.2010р., відповідно до умов якого, саме він набув право власності на транспортний засіб. Вказує, що з моменту придбання зазначеного автомобіля він оплачував усі необхідні ремонти для забезпечення нормальної його експлуатації, придбавав запчастини, доглядав за ним, оплачував поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Про існування арешту автомобіля він дізнався лише 23.10.2015р., коли був зупинений працівниками поліції, про що був складений акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Оскільки право власності на автомобіль [NUMBER], фактично перейшло до нього, проте за браком коштів він не зміг оформити таке право шляхом перереєстрації транспортного засобу, просить визнати за ним право власності на спірне майно в судовому порядку. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснивши, що позивач на даний час постійно користується належним йому на підставі договору купівлі-продажу транспортним засобом, обслуговує такий та в майбутньому має намір здійснити його перереєстрацію. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов повністю визнала, підтвердила факт передачі у власність позивача раніше належного їй автомобіля [NUMBER], що відбулося на підставі договором купівлі-продажу транспортного засобу від 19.03.2010р.; вказала, що будь-яких майнових прав відносно даного автомобіля не заявляє. Представник відповідача [PERSON] ВДВС ЛМУЮ в судовому засіданні пояснила, що на виконання в управлінні знаходиться виконавче провадження відносно [PERSON], як боржника, та в процесі проведення виконавчих заходів було встановлено, що останній на праві власності належить автомобіль [NUMBER]; інформація про те, що вказаний транспортний засіб ще 2010р. був придбаний позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.2010р. в реєстрі відсутня; при вирішенні вказаного спору управління повністю покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на виконанні у [PERSON] ВДВС ЛМУЮ перебуває виконавче провадження № 49165872 з приводу виконання виконавчого листа № 2/466/86/14 виданого 27.08.2014р. Шевченківським районним судом м.Львова щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості в розмірі 2\~233 722,24 грн. В процесі проведення виконавчих заходів було встановлено, що боржнику [PERSON] на праві власності належить автомобіль [NUMBER], який згодом, на підставі Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 23.10.2015р., був вилучений у позивача по справі [PERSON] Також встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 19.03.2010р. автомобіль [NUMBER] був переданий відповідачем [PERSON] у власність позивача [PERSON] В свою чергу відповідач [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в розмірі 2\~000 дол.США, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 19.03.2010р. На момент укладення даного договору будь-яких боргових обтяжень по транспортному засобі не існувало, що також підтверджується листом ЛРВ ПАТ «Фольксбанк» № 14-0/4336 від 19.03.2010р. Передача даного транспортного засобу підтверджується довіреністю від 19.03.2010р., яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі №30157476. Факт купівлі-продажу спірного транспортного засобу між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] сторонами не оспорюється та є встановленою в порядку ст.61 ЦПК України, а відтак не підлягає додатковому доказуванню та досліджуванню. Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При цьому, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ст.205 ЦК України). Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом, аналогічне положення містить і ст. 639 ЦК України. Слід взяти до уваги, що згідно ст.657 ЦК України обовязкову письмову форму та нотаріальне посвідчення договору визначено лише для купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна. Щодо іншого предмету договору купівлі-продажу сторони вправі самостійно обирати форму укладення договору в силу ст.ст.205, 639 Цивільного кодексу України. Враховуючи те, що договір між позивачем та відповідачем [PERSON] стосується рухомого майна, останній укладений у формі визначений сторонами простій письмовій формі. Як ствердили сторони на виконання його умов позивач передав відповідачу визначену сторонами вартість автомобіля, а відповідач [PERSON] передала позивачу автомобіль, тобто, відбулось повне його виконання. Частиною 1 ст.334 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи відсутність обовязку нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, а також те, що згідно договору купівлі-продажу та розписки відповідача від 19.03.2010р., останній отримав від позивача грошові кошти в розмірі 2\~000 дол.США та передав йому спірний автомобіль у фактичне користування, суд приходить до висновку, що позивач в силу ст.334 ЦК України фактично набув право власності на вказаний автомобіль, а також беручи до уваги те, що вказаний правочин не оспорюється іншими (третіми) особами, суд приходить до висновку про наявність усіх підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на автомобіль, а з огляду на наявність порушення такого права шляхом накладення арешту на згаданий автомобіль підлягає задоволенню також вимога про скасування такого арешту. На підставі ст.ст.16, 328, 334, 386, 392, 655 ЦК України, та

Outcome: approved