Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг за договором позики у сумі 27230,46грн., 3%річних від простроченої суми боргу за договором позики у сумі 801,25грн., проценти за користування позикою у сумі 3960,30грн., витрати на правову допомогу у розмірі 6400грн., а загалом 38392,01грн. та судовий збір у розмірі 640грн. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що 25.05.2016року відповідач [PERSON] під розписку позичив у нього грошові кошти у розмірі 1000 доларів США, з терміном повернення до 30.06.2016року. Однак свої зобовязання сплатити борг відповідач не виконав. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання, тому позивач вимушений звернутись до суду для захисту свого порушеного права. Таким чином з відповідача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 1000доларів США, що станом на 15.02.2017року еквівалентно 27230,46грн., у відповідності до ст. 625 ЦК України, відповідач має сплатити йому 3% річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі\~801 грн. 25 коп., відповідно до ст.1048 ЦК України з відповідача підлягає стягненню сума процентів за користування кредитом у розмірі 3960,30грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн. та витрати на правову допомогу 6400 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав викладених в ньому. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином,\~\~причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 25.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, викладений в письмовій формі, за яким [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] прийняв у власність 1000 доларів США, та зобовязався повернути борг у строк до 30.06.2016року /а.с.10/. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за договором позики не виконав та не повернув позивачу у строк до 30.06.2016 року суму позики у розмірі 1000 доларів США. Відповідно ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до\~ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Крім того, ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі №6-1967цс15 та постанові від 08 червня 2016 року в справі №6-1103цс16, які з огляду на положення\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковими для застосування судами України. На підтвердження своїх доводів представником позивача був наданий оригінал розписки, як це передбачено\~ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ст. ст.\~526,\~530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобовязанням строк (термін). Згідно зі ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 2\~ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх зобовязань з повернення позивачу позики. Відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга\~статті 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою\~статті 533 ЦК України\~використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга\~статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Таким чином, досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики (борговою розпискою),\~шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 1000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 15.02.3017року становить 27230,46 грн. (370 * 2563,82 = 9486,13). Згідно з ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позиви, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та процентів за користування позикою, та вважає, що розмір належної до стягнення з відповідача суми трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.07.2016 року по 23.06.2017 рік складає 801,250 грн. (27230,46 * 0,03 * 358(днів) ? 365), а сума процентів за користування позикою складає 2540,63грн. Таким чином, загальний розмір належної до стягнення з відповідача заборгованості складається із суми основного боргу в розмірі 9486 грн 13 коп., трьох процентів річних в розмірі 582 грн 42 коп. та суми процентів за користування позикою складає 2540,63грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 6400 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч.1\~ст. 84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно з п.п. 47,48 постанови Пленуму ВССУ № 10\~\~від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», в яких зазначено, що право на правову допомогу гарантовано статтями\~8,\~59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Позивач надав тільки договір про надання адвокатських послуг від 19.01.2017року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та квитанцію про сплату [PERSON] [PERSON] 6400грн. за адвокатські послуги. Проте в наданій суду квитанції не зазначена кількість часу, який затратив адвокат на надання правової допомоги, та вартість одної години наданих послуг. Одночасно розрахунок витрат на правову допомогу в матеріалах справи відсутній. В звязку з чим витрати в розмірі 6400 гривень на надання правової допомоги не знайшли свого підтвердження. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги\~\~у цивільних справах передбачений у\~розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України\~\~від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~42,\~56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті\~79, статтях\~84,\~88,\~89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).\~\~ Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суду не був наданий розрахунок використаного адвокатом часу на надання правової допомоги, що унеможливило перевірку наявності підстав для стягнення таких витрат зі сторони відповідача з урахуванням граничних розмірів, передбачених Постановою КМУ. Крім того, на підставі\~ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати та стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20грн.\~\~\~\~ На підставі викладеного та

Outcome: partial