Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], 3-я особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про визнання угоди недійсною, повернення сплачених коштів та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 28 серпня 2009 р., на автодорозі Куп'янськ -Кругляківка +210,8м від перехрестя вул..Садова с.Курилівка Харківської області керуючи транспортнім засобом «АЗЛК 214101» державний номер [NUMBER], скоїв зіткнення з транспортним засобом «MЕRSEDES BENS» державний номер [NUMBER], яким керував відповідач, [PERSON], заподіявши транспортному засобу механічні пошкодження. Постановою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14.10.2009р., позивач, за порушення ПДР України, був визнаний винним та притягнений до адміністративної відповідальності за ст.ст.130,124 КУпАП. На вимогу відповідача, між останнім та позивачем, 14.02.2010 року була укладена угода за умовами якої, позивач сплачує завдані відповідачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитки у розмірі 18000грн., а в подальшому відповідач не пред'являє позивачу будь-яких претензій пов'язаних з фактом ДТП. У січні 2013р., після отримання позовної заяви 3- ї особи до позивача та відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, позивач дізнався, що 09.11.2009 року, відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до 3-ї особи: Моторного (транспортне) страхового бюро України з заявою про отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану позивачем в результаті ДТП. 22 січня 2010 року, 3-я особа, здійснило відповідачу зазначену виплату у розмірі 24934грн.23коп. За рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 травня 2013р. з позивача на користь 3-ї особи в порядку регресу були стягнуті виплати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 24934грн.23коп. На виконання зазначеного рішення, 18.11.2013р. відділом державної виконавчої служби Куп'янського міськрайоного управління юстиції, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Позивач вважає, що своїми діями щодо укладення угоди від 14 лютого 2010 року, відповідач ввів його в оману, оскільки отримавши за рахунок відшкодування шкоди в добровільному порядку 18000грн., не повідомив позивача, що вже отримав від 3-ї особи грошове відшкодування, у зв'язку з чим, просить визнати угоду від 14 лютого 2010 року недійсною, стягнувши з відповідача на свою користь 18000грн. Крім того, позивач вважає, що своїми діями відповідач спричинив позивачеві моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000 грн., зазначаючи, що за вище вказаних обставин у позивача погіршився стан здоров'я, позивач, з вини відповідача, залишився ошуканим та повинен 3-й особі сплачувати в порядку регресу компенсацію яку, як вважає позивач, вже сплатив на підставі угоди від 14.02.2010 року. Також просить суд стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 229,40грн. та 100грн., сплачений при подачі позову до суду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, які просять суд задовольнити. Представник відповідача вимоги позову не визнав, пояснивши, що дійсно між позивачем та відповідачем була укладена угода від 14.02.2010року, за умовами якої, позивач відшкодовує відповідачу завдану йому матеріальну та моральну шкоду, яку отримав відповідач за наслідками дорожньо-транспортної , яка сталася з вини позивача 28.08.2009 року. Підтвердив, що за висновком спеціаліста - автотоварознавця розмір завданої шкоди складає 29 921 грн.07коп. Третя особа, без урахування 20% ПДВ, відшкодувала відповідачу 24 934,23грн. Фактична вартість шкоди складає більш ніж 30 000грн. у зв'язку з чим і була укладена з позивачем спірна угода. Просить суд відмовити позивачеві у задоволенні позову. Представник 3-ї особи, Моторне (транспортне) страхове бюро України, в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву відповідно до якої, просить суд розглянути справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. З'ясувавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, судовим розглядом встановлено, що 28 серпня 2009 р., на автодорозі Куп'янськ -Кругляківка+210,8м від перехрестя вул..Садова с.Курилівка Харківської області, керуючи транспортнім засобом «АЗЛК 214101» державний номер [NUMBER], позивач скоїв зіткнення з транспортним засобом « MЕRSEDES BENS» державний номер [NUMBER], яким керував відповідач, [PERSON] Постановою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14.10.2009р., позивач, за порушення ПДР України, був визнаний винним та притягнений до адміністративної відповідальності за ст.ст.130,124 КУпАП. В результаті ДТП, транспортний засіб відповідача був пошкоджений. Сума шкоди, згідно висновку спеціаліста - автотоварознавця за № 391-09 від 11.09.2009 року, складає 29 921грн.07коп. 09.11.2009 року, відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до 3-ї особи: Моторного (транспортне) страхового бюро України з заявою про отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану позивачем в результаті ДТП. 22 січня 2010 року, 3-я особа здійснило відповідачу зазначену виплату у розмірі 24 934 грн.23коп. 14 лютого 2010 року між позивачем та відповідачем була укладена угода за умовами якої, позивач відшкодовує відповідачу матеріальну та моральну шкоду у розмірі 18000грн., яку було спричинено 28 серпня 2009 року в результаті ДТП. В день підписання угоди, відповідачем була отримана зазначена сума. Також за умовами угоди, відповідач в подальшому не може пред'являти будь-яких додаткових претензій по відшкодуванню шкоди. За рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 травня 2013р. з позивача на користь 3-ї особи в порядку регресу були стягнуті виплати пов'язані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 24 934 грн.23коп. На виконання зазначеного рішення, 18.11.2013р. відділом державної виконавчої служби Куп'янського міськрайоного управління юстиції, було винесено постанову про відкриття відносно позивача виконавчого провадження (а.с.10-24). Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.. 203 цього Кодексу. Пунктом 1 ч.1 ст. 230 ЦК України передбачено, що суд визнає угоду недійсною у випадку, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу). Частиною 1 ст.229 ЦК України, передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Виходячи з загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, які передбачені ст..203 ЦК України, судом встановлено, що позивач має необхідний обсяг цивільної дієздатності. Угода від 14 лютого 2010 року, укладена в письмовій формі, завірена підписами як позивача так і відповідача в присутності свідків. Згідно п.1-3 зазначеної угоди, волевиявлення позивача, як учасника правочину, було вільним та відповідало його внутрішній волі. Крім того, дії позивача, як винного в ДТП, при укладенні угоди, не суперечили правам та інтересам інших осіб. Зазначена в угоді дата скоєння ДТП, 27.09.2009 року, сторонами в судовому засіданні визнана як помилкова. В судовому засіданні позивач та представник відповідача підтвердили, що зазначені в угоді обставини ДТП мали місце саме 28.08.2009 року. Згідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона ( страховик) зобов'язується у разі настання певної події ( страхового випадку) виплатити другій стороні ( страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму ( страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання угоди недійсною та стягнення з відповідача на користь позивача 18 000 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки при укладанні угоди від 14.02.2010 року, волевиявлення позивача було направлене на відшкодування шкоди в добровільному порядку. Відповідач зі свого боку взяв на себе зобов'язання в подальшому не пред'являти до позивача будь-яких додаткових претензій по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди, а також оплаті всіяких послуг. Тобто, фактично правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На час укладення угоди, відповідач не поставив позивача до відома про отримання з боку 3-ї особи страхового відшкодування за матеріальну шкоду завдану позивачем відповідачу в результаті ДТП. Крім того, за рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 травня 2013р. з позивача на користь 3-ї особи в порядку регресу стягнуті виплати пов'язані з виплатою страхового відшкодування за події, які мали місце 28.08.2009 року, що передбачено ст. 993 ЦК України. Таким чином, укладаючи угоду, відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, отримавши подвійне відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок ДТП. Суд критично відноситься до доводів представника відповідача про те, що дійсна сума шкоди є вищою ніж отримав відповідач від позивача та 3-ї особи, оскільки за правилами ст. 988 ЦК України страхова виплата не може перевищувати розміру реальних збитків. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Сума реальних збитків була встановлена в ході дачі висновку спеціаліста - автотоварознавця. Інших доказів, якими відповідач підтвердив фактично спричинену шкоду, в розпорядження суду надано не було. Позивач не надав суду, в порядку ст..60 ЦПК України, будь-яких доказів, які б підтверджували причинний зв'язок між діями відповідача та погіршенням стану здоров'я позивача, у зв'язку з чим, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід залишити без задоволення, як безпідставно заявлені. Судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial