Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом 30 жовтня 2019 року, в якому просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 10 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за №7670 про стягнення з нього на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №KRKWRX09620185 від 20 грудня 2006 року в сумі 39 330 грн. 45 коп.; стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його користь судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач зазначає наступне. 10 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №7670 про стягнення зі [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованість за кредитним договором № KRKWRX09620185 від 20 грудня 2006 року, укладеним між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в сумі 39 330,45 грн., з них: 1 750,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 19 472,26 грн. - залишок заборгованості за відсотками, 798,60 грн. - комісія, 12 578,92 грн. - пеня, 1 730,02 грн. - штраф та 3 000,00 грн. - витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису. Строк, за який провадиться стягнення - 10 років 6 місяців 23 дні. 27 серпня 2018 року на підставі вищевказаного виконавчого напису від 10 серпня 2017 року Саксаганським ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження № 57046890, відомості про позивача внесено до Єдиного реєстру боржників та накладено арешт на все належне йому нерухоме майно. Позивач вважає, що виконавчий напис від 10 серпня 2017 року є таким, що не підлягає виконанню, оскільки винесений із порушенням вимог діючого законодавства з наведених нижче підстав. Так, відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Так, відповідно до заяви позичальника № KRKWRX09620185 від 20 грудня 2006 року, яка по своїй суті є кредитним договором, укладеним між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», йому було надано строковий кредит у сумі 3 300,00 грн. на строк 24 місяці, з 20 грудня 2006 року по 19 грудня 2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 72,6 грн. та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 300,00 грн. в обмін на зобов`язання з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»). Строки погашення заборгованості здійснюються в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 228,20 грн., яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Таким чином, право вимоги у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникло з часу невиконання позичальником певного зобов`язання за договором кредиту - щомісячного платежу. Така позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-20цс14. Та, навіть, якщо початком перебігу строку позовної давності вважати дату закінчення дії договору, то право вимоги у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникло 20 грудня 2008 року. Відповідно до п.6.65 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які діяли на час подання заяви позичальника, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. Таким чином, нотаріус мав законну підставу видати виконавчий напис за даним кредитним договором у строк до 20 грудня 2013 року, натомість оскаржуваний виконавчий напис видано 10 серпня 2017 року. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте\-ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Таким чином, пропуск строку позовної давності свідчить про наявність спору про право, а отже, заборгованість за вищевказаним кредитним договором не може вважатися безспірною. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» № 2 від 31 січня 1992 року передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п.10 «Уза гальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 7 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 5 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. За таких обставин, позивач вважає, що виконавчий напис від 10 серпня 2017 року винесений із порушенням вимог діючого законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню. Присутній в судовому засіданні позивач [PERSON] пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки в судове засідання заяви не надав, відзив на позов у встановлений судом строк не подав, у зв`язку з чим на підставі ст.280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи за відсутності заперечень з боку позивача та. Третя особа - державний виконавець Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області Захаренко К.С. правом на участь в судовому засіданні не скористалася, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі. У судовому засіданні досліджені наступні докази: виконавчий напис нотаріуса (а.с.5), заява позичальника (а.с.6), умови надання споживчого кредиту (а.с.7-10), постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с.11), інформація про виконавче провадження (а.с.12), інформація з Єдиного реєстру боржників (а.с.13). Згідно з висновками Європейського Суду з прав людини, викладеними у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року «суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів…». Суд,

Outcome: approved