Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно, в порядку спадкування, а саме просить визнати за ним право власності на 2/5 частини житлового будинку № 21, загальною площею 70,9 кв.м, житловою 39,9 кв.м, з надвірними побудовами та спорудами по вул. Лесі Українки в с. Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області в порядку спадкування за заповітом після померлої 24.07.2010 року його бабусі [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті його бабусі [PERSON] відкрилася спадщина на вищевказане майно і він є єдиним спадкоємцем за заповітом після її смерті, який прийняв спадщину в строк, встановлений чинним законодавством. Однак, нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. В судове засідання позивач та його представник не зявились, подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, відносно задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, однак надіслав заяву про слухання справи у його відсутності. Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявитиклопотання про розгляд справи за її відсутності. При розгляді справи судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності № 180, виданого Тернопільським обласним бюро технічної інвентаризації 16.11.1990 року, житловий будинок з надвірними побудовами по вул. Лесі Українки, 21 в с. Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області зареєстровано на праві особистої власності за колгоспним двором, що складається з 5-х членів, головою якого є [PERSON]. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 191 від 13.03.2015 року, по 1/5 частині будинковолодіння по вул. Лесі Українки, 21 в с. Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області рахується за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до інформаційної довідки ТРГБТІ про технічний стан нерухомого майна №424 та №425 від 27.07.2015року, станом на 24.07.2015року по обліку бюро будинковолодіння №21 по вул.Л.Українки, с.Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області рахується: по 1/5 за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що станом на 15.04.1991 року житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в селі Мишковичі по вул.І.Франка,39, Тернопільського району Тернопільської області, належав колгоспному двору, що складається із п»ятьох членів, тому суд приходить до висновку, що члени колгоспного двору є власниками по 1/5 частині вище зазначеного житлового будинку. 17.04.2010 року [PERSON] (дід позивача) помер (свідоцтво про смерть І-ИД № 099432, виданим 19.04.2010 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області). 30.06.2010 року [PERSON] (баба позивача) склала заповіт, посвідчений секретарем Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за № 35, відповідно до якого заповіла належну їй на праві приватної власності частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. Лесі Українки в с. Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області [PERSON]. На момент оформлення заповіту в користь позивача, [PERSON] офіційно була власником 1/5 частини спірного будинку, оскільки ще не могла оформити право власності на спадкове майно у вигляді 1/5 частини будинку, яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON]. 24.07.2010 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ИД № 105604, виданим 27.07.2010 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Після її смерті інші спадкоємці, крім позивача [PERSON], із заявою про прийняття спадщини не зверталися. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.08.2015 року за № 2155/02-1 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті 24.07.2010 року [PERSON], яка прийняла, але не оформила спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], через відсутність правовстановлюючих документів на майно. Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців. Оскільки [PERSON] померла після відкриття спадщини свого чоловіка, не встигнувши її прийняти в установлений строк, тому право на прийняття належної їй частки спадщини (в даному випадку 1/5 частини будинковолодіння, що належала її померлому чоловіку [PERSON]) переходить до її спадкоємців, тобто [PERSON] Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на 2/5 частини житлового будинку № 21, загальною площею 70,9 кв.м, житловою 39,9 кв.м, з надвірними побудовами та спорудами по вул. Лесі Українки в с. Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області в порядку спадкування за заповітом після померлої 24.07.2010 року його бабусі [PERSON]. В задоволенні позову в частині визнання права власності на терасу, площею 15,1 кв.м, в порядку спадкування за заповітом, слід відмовити, оскільки вона була збудована у 2005 році, тобто не була в складі нерухомого майна, яке належало колгоспному двору, а відтак на неї не може поширюватись норма ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Outcome: partial