Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. В позові зазначив, що він зареєстрований та проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Спірна квартира не є приватизованою належить територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської Ради. Право користування квартирою визнано за ним рішенням (заочним) Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2012 року, яке набрало законної сили 03.02.2012 року, по справі №2-478/11, за його позовом до [PERSON] , третя особа КП «ВРЕЖО № 9», про визнання права користування житловим приміщенням. З 01.07.2008 року в зазначеній квартирі зареєстрована відповідачка, [PERSON] , яка з 2008 року в квартирі не проживає, та її постійне місце проживання на теперішній час йому не відомо. Тому позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: [ADDRESS] . Справа призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Представник позивача адвокат Тульчевська Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на задоволенні позову, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи була повідомлені вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією, у визначений строк не надала суду відзив на позовну заяву. Третя особа: представник Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи була повідомлена вчасно. Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи, відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] , зареєстрований та проживаю в квартирі за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 14) Спірна квартира не є приватизованою, належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської Ради. Право користування спірною квартирою визнано за позивачем рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2012 року, яке набрало законної сили 03.02.2012 року, по справі №2-478/11, за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа КП «ВРЕЖО № 9», про визнання права користування житловим приміщенням. Зазначеним рішенням від 24.01.2012 року, встановлено, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , який був зареєстрований та проживав в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 6) З 01.07.2008 року в зазначеній квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка була співмешканкою [PERSON] . (а.с.13) Особовий рахунок на спірну квартиру відкритий на ім`я [PERSON] . Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.09.2008 року відповідачка [PERSON] була засуджена до позбавлення волі на два роки обмеження волі з зазначеної обставини [PERSON] залишився один, без сторонньої допомоги, якої він потребував через свій стан здоров`я. (а.с. 37-41) У вересні 2008 року [PERSON] переїхав до батька, оскільки той потребував догляду через свій незадовільний стан здоров`я, та поселився в ній як в якості члена сім`ї наймача квартири, [PERSON] . В жовтня 2008 року [PERSON] зробив в квартирі ремонт, придбав в квартиру всі необхідні предмети побутової техніки, постійно купував продукти харчування, ліки необхідні для батька, тобто проживав з ним однією сім`єю, вів спільне господарство. Відповідачка, [PERSON] , з 2008 року в квартирі не проживає, про що надали відповідні показання свідки, допитані в судовому засіданні. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст.ст. 71, 72\~ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника членами його сім`ї. Згідно зі статтею 71\~ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до статті 72\~ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Факт не проживання відповідачки в квартирі більш ніж шість місяців, є підставою згідно ст. ст. 71,72 ЖК України для визнання її такою, що втратила право користування квартирою. Як роз`яснено у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71\~ЖК УРСР\~ строки у житловому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Вказана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18). Судом встановлено, що відповідачка тривалий час (з вересня 2008 року) не проживає у спірній квартирі, що підтверджено показами свідків, які були допитані в судовому засіданні. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідачка втратила право користування спірною квартирою. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved