Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25 січня 2015 року помер його батько - [PERSON], який постійно проживав в [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно до складу якого входить: - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,8166 га., що знаходиться в адмінмежах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та належала померлому згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ №620928 від 14.04.2011 року; - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,0382 га., що знаходиться в адмінмежах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та належала померлому згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ №620929 від 14.04.2011 року. 22 червня 2015 року померла його мати - [PERSON], яка постійно проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно до складу якого входить: - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5644 га., що знаходиться в адмінмежах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та належала померлій згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ №620942 від 14.04.2011 року; - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,0382 га., що знаходиться в адмінмежах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та належала померлій згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ №620943 від 14.04.2011 року. Він подав до Чорнобаївської державної нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини після смерті свого батька та матері, але він помилився щодо значення цих заяв. Мотивуючи тим, що порушуються його права як власника і спадкоємця через неможливість нотаріального посвідчення права власності, позивач просить визнати відмову від спадщини недійсною та поділити спадщину між ним та відповідачем. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, просив позов задовольнити. Відповідач - [PERSON]І позов визнала, не заперечувала проти задоволення позову і просить розглянути справу в їх відсутність, про що надіслала заяву. Третя особа в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 25 січня 2015 року помер батько сторін - [PERSON], який постійно проживав в [INFO]. - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,8166 га., що знаходиться в адмінмежах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та належала померлому згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ №620928 від 14.04.2011 року; - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,0382 га., що знаходиться в адмінмежах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та належала померлому згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ №620929 від 14.04.2011 року. 22 червня 2015 року померла мати сторін - [PERSON], яка постійно проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно до складу якого входить: - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5644 га., що знаходиться в адмінмежах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та належала померлій згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ №620942 від 14.04.2011 року; - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,0382 га., що знаходиться в адмінмежах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та належала померлій згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ №620943 від 14.04.2011 року. Позивач прийняв спадщину своїх батьків, оскільки фактично проживав з ними на час їхньої смерті, що підтверджується актом Іркліївської сільської ради №185 від 22.03.2016 року про фактичне проживання та ведення спільного господарства. Відповідач прийняла спадщину своїх батьків, оскільки подала відповідні заяви про прийняття спадщини до Чорнобаївської нотаріальної контори, що підтверджується спадковими справами померлих. 10 червня 2015 року позивач [PERSON] подав до Чорнобаївської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини свого батька [PERSON] 15 вересня 2015 року позивач [PERSON] подав до Чорнобаївської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини своєї матері [PERSON] Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтва про смерть [PERSON] та [PERSON], паспорта позивача, державних актів на право приватної власності на землю, довідкою сільської ради про постійне місце проживання померлих та про склад їх сімї, витягом з технічної документації №504 від 22.02.2016 р. про нормативну грошову оцінку земельної ділянки виданого відділом Держгеокадастру у Чорнобаївському районі Черкаської області, свідоцтва про народження позивача та відповідача, паспорта відповідача, спадкових справ після смерті [PERSON], померлого 25.01.2015 року та після смерті [PERSON]І, померлої 22 червня 2015 року. Згідно ч.ч.3, 5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За приписами статті 216 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу, тобто недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснено у п.19 постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними » №9 від 06 листопада 2009 року, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Згідно з п.25 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. В силу ч.1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Якщо у спадкоємця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виникає бажання отримати спадщину, то він або його представники можуть відкликати заяву про відмову від спадщини та в встановленому законом порядку подати заяву про прийняття спадщини. Відмова від спадщини на користь іншого спадкоємця має носити добровільний характер та повинна бути здійснена згідно правил про дійсність правочинів. Тобто заява повинна бути здійснена особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в момент здійснення заяви особа не повинна знаходитись під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини. Якщо така заява мала місце то вона в судовому порядку може бути визнана недійсною. Крім того, відмова від спадщини це односторонній правочин, а згідно з ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ст.79 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути обєктом права власності. За приписом ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його. Судом встановлено, що позивач в зв'язку зі своєю юридичною необізнаністю, тяжким психологічним станом повязаним з втратою близьких людей, та вважаючи, що в будь-який час він може змінити своє рішення, та відкликати свої заяви, не розумів, що його відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, що він позбавляє себе права розпоряджатись успадкованим майном. Позивач вважав, що його заяви є передумовою для подальшого вирішення питання про прийняття спадщини і у будь який час він зможе скористатися своїм правом на отримання у спадщину належного йому майна після смерті батьків. Таким чином, оскільки на момент звернення до нотаріуса позивач не розумів природу та наслідки вчинення ним односторонніх правочинів - заяви про відмову від спадщини, суд дійшов висновку, що мала місце помилка спадкоємця щодо обставин, які мають істотне значення (щодо прав та обов'язків спадкоємця), а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі, а спадщина його батьків підлягає поділу між сторонами. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved