Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 19 березня 2008 року. [PERSON] його колишня дружина, шлюб було розірвано рішенням Дергачівського районного суду Харківської області 12 червня 2020 року. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 12 червня 2020 року було залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, в зв`язку з відмовою від позову та врегулюванням відносин між сторонами мирним шляхом, а саме [PERSON] була написана розписка про те, що вона від нього отримала гроші в сумі 7,500 доларів США за відмову від позову про поділ спільного майна подружжя та стягнення судових витрат, тобто ніяких вимог щодо майна вона не має, що було підтверджено документально. На теперішній час у зазначеному будинку зареєстрована відповідач [PERSON] . Відповідач в вищевказаному будинку не проживає з 2017 року, що підтверджується актом депутата Полівської сільської ради Дергачівського району Харківської області Ольховського С.М. від 18 листопада 2020 року, участі в його обслуговуванні не приймає, сплату всіх комунальних платежів не здійснює, її особистих речей не має, кореспонденція та листи на ім`я відповідача на вказану адресу не надходять. Просить відповідача визнати такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, згідно заяви підтримав позовні вимоги, просить розглядати справу у його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи, що суд вважає за можливе. Згідно ч.1 ст.130 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Згідно інформації, опублікованої на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі «Оголошення про виклик до суду», відповідач був повідомлений про дату та час розгляду справи, але у судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. Як встановлено судом, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 19 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Маренич Г.П. [PERSON] колишня дружина позивача. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області 12 червня 2020 року. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 12 червня 2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя залишено без розгляду у зв`язку з відмовою від позову та врегулюванням відносин між сторонами мирним шляхом. Згідно з актом депутата Полівської сільської ради Дергачівського району Харківської області Ольховського С.В. від 18.11.2020 відповідач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично з червня 2017 року за вказаною адресою не проживає. Згідно ст. 319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ч.1 ст. 317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в та в гарантії збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 своєї Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року дав судам роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як слідує зі ст. 405 ч.2 ЦК України, яку суд застосовує до даних правовідносин, член сім`ї власників житла, втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власниками житла або законом. Встановлено, що відповідач без поважних причин не проживає за місцем реєстрації понад один рік. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved