Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 серпня 2010 року, справа №2-551/10 на користь [PERSON] на утримання дитини: доньки [PERSON] , [INFO] до розміру 1/6 частини всіх видів заробітку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з [PERSON] у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Однак життєві обставини склалися таким чином, що даний шлюб було розірвано. 06 квітня 2010 року він уклав шлюб із [PERSON] На підставі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 серпня 2010 року з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини: доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 квітня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Починаючи з серпня 2010 року він регулярно сплачував аліменти на утримання дочки. Однак від шлюбу з [PERSON] у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час вони з дружиною та дітьми проживають в складних матеріально-побутових умовах у будинку, який належить батьку його дружини. У зв`язку з укладенням ним шлюбу та народженням дітей, його матеріальне становище дуже змінилося. Його сини [PERSON] та [PERSON] також потребують належного матеріального забезпечення і сплата ним аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу у повному розмірі є неможливою. Його дружина [PERSON] також ніде не працює, оскільки є інвалідом третьої групи та потребує регулярного лікування, яке вимагає значних матеріальних витрат. Знайти роботу, яка б йому підходила він уже тривалий час не може, оскільки багато часу займає догляд за дружиною та дітьми, а також багато роботи по господарству, так як він проживає у сільській місцевості. Все вищенаведене призвело до заборгованості по аліментах в сумі 29148,99 грн. Перераховані обставини поставили його у скрутне матеріальне становище, так як він не має коштів для існування і не може дозволити собі найнеобхідніше. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задоволити з підстав, зазначених у позові У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, заявлений позов не визнала, просила у задоволенні позову відмовити. Вислухавши позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 04.03.2010 року (а.с.12). Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.05.2002 року (а.с.11) сторони мають дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 04.08.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини: доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.04.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13). Згідно довідки Дубровицького РВ ДВС від 24.05.2018 року №5914/15.8-37 9а.с.18) за [PERSON] станом на 01.05.2018 року рахується заборгованість по аліментах у розмірі 29148,99 грн. З наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.04.2010 року (а.с.8) вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] 06 квітня 2010 року зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 14.02.2011 року та серії [NUMBER] від 17.07.2014 року (а.с.9, 10). Відповідно до довідки №1751 від 22.05.2018 року, виданої Дубровицьким районним центром зайнятості (а.с.17) [PERSON] в Дубровицькому районному центрі зайнятості та в інших центрах зайнятості України не перебуває на обліку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу(ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач в позові, та в поясненнях під час судового розгляду, посилався на те, що він не може сплачувати аліменти на утримання дитини від першого шлюбу через те, що на утриманні у нього є ще двоє дітей, які також потребують належного матеріального забезпечення, дружина, яка не працює та є інвалідом третьої групи загального захворювання та він не працює, так як не може знайти роботу, яка б йому підходила, й не стоїть на обліку в центрі зайнятості по безробіттю. Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, окрім як одруження та ще двоє дітей, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як зазначено вище, з позивача стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто розмір стягуваних аліментів вже менший за встановлений мінімум відповідно до ч.2 ст. 182 СК України. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач в позові, посилався на те, що він офіційно не працевлаштований, має вкрай тяжкий матеріальний стан. Спільно з дружиною несе всі матеріальні витрати на лікування дружини та утримання дітей. Окрім того, позивач в позові, та в поданих до суду документах не надав до суду доказів, які б свідчили про погіршення його стану здоров`я, чи виникнення інших непереборних обставин, а наявність у нього ще двох дітей та другий шлюб не позбавляє його обов`язку утримувати старшу дитину від першого шлюбу. Як випливає з матеріалів справи, позивач [PERSON] , будучи молодою та працездатною особою, не підтвердив того, що здійснює будь-які заходи з пошуку роботи, в центрі зайнятості не перебуває, а також не надав будь-яких доказів того, що стан його здоров`я з моменту винесення рішення про стягнення з нього аліментів і на час розгляду справи змінився в гіршу сторону. Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було. Враховуючи те, що позивач доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дитини не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у позивача дружини та інших дітей, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним, а навпаки, є меншим за встановлений мінімум, передбачений нормами діючого Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed