Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнень, просив розірвати шлюб між сторонами. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 07.03.1997 року Московським відділом ДРАЦС реєстраційної служби ХМУЮ, між ним та відповідачем укладено шлюб, актовий запис №294. Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, відносин сімейних з відповідачем не підтримують та не ведуть спільного господарства. Сімя розпалась та існує формально. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з липня 2014 року. 08.12.2016 року до суду з зустрічним позовом звернулась [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватної власністю та поділ спільного сумісного майна подружжя, який ухвалою суду від 17 січня 2017 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя, обєднавши їх в одне провадження. В своїй зустрічній позовній заяві [PERSON], з урахуванням уточнень, просила визнати квартиру, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Фесенківська, 12/14 в м. Харкові її особистою приватною власністю. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що дійсно з 07.03.1997 року перебуває в шлюбі з [PERSON] Під час перебування у шлюбі на її ім»я придбано квартиру за її власні кошти, які належали їй особисті від раніше проданої квартири, і не були спільними сумісними коштами. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнений позов, просив його задовольнити та шлюб розірівати. Не заперечував проти задоволення уточненого зустрічного позову. Представник відповідача уточнений зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити. Не заперечувала проти задоволення уточненого позову та розірвання шлюбу. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 07 березня 1997 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №294. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені 01 липня 2014 року. Примирення між ними неможливе, спільне господарство не ведуть, таким чином зберегти сім*ю неможливо. За ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому уточнений позов [PERSON] підлягає задоволенню. Стосовно зустрічного позову суд приходить до наступного. Як вбачається з договору дарування грошей від 27.10.2000 року, [PERSON] подарувала [PERSON] 31500,00 грн., що становить еквівалент 5600 дол. США. Даровані гроші даруються для придбання квартири в м. Харкові (а.с.84). Згідно договору купівлі-продажу від 05.04.2012 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] Г в м. Харкові за 520811,08 грн., що становить еквівалент 65200,00 дол. США (а.с.87). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.04.2012 року, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 520000,00 грн., що становить еквівалент 65000,00 дол. США (а.с.85-86). Згідно технічного паспорту та витягу про державну реєстрацію прав, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу р.№1599 віл 05.04.2002 року (а.с.78-83). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] спірну квартиру придбала за грошові кошти, які були отримані внаслідок продажу квартири, що була її приватною власністю. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина 1 ст. 60 ЦПК України). Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 1 липня 2015 року № 6-612цс15. У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] про визнання майна особистою приватної власністю, а саме спірної квартири - підлягають задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі викладеного та

Outcome: approved