Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 27.08.1997 між ними було укладено шлюб. Перебуваючи в шлюбі в 2014 році ними було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 28,7 кв. м. Дійти згоди щодо добровільного поділу спільно нажитого в шлюбі майна - вищевказаної квартири, вони не можуть. Окільки спірна квартира є спільним майном подружжя, реально поділити не вбачається можливим, вважає за доцільне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності. Тому просив визнати за ним право власності на ? квартири [ADDRESS], загальною площею 28,7 кв. м, Визнати за [PERSON] право власності на ? частину цієї квартири. Квартиру [ADDRESS], загальною площею 28,7 кв. м, оціночною вартістю 132136, 11 грн. залишити у спільній частковій власності сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідачка позов визнала. Суд вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 27.08.1997 між сторонами було укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено запис №739, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 27.08.1997. Перебуваючи в шлюбі в 2014 році сторонами було придбано спірну квартиру, власником якої є відповідач, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.11.2014, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2014. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СКУ та ст.372 ЦК України. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п.23 Постанови №11 суди, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. З ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Задовольняючи позов позивача, суд визнає за позивачем право власності на ? частину за відповідачем також право власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 28,7 кв. м, придбану в 2014 році, оціночною вартістю 66 068,05 грн., та залишає її у спільній частковій власності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст.. 88 ЦПК України суд судові витрати покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved