Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати за ним, в порядку спадкування за законом право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок за адресою: [ADDRESS], загальною площею 34,2 кв.м., житловою площею 20,5 кв.м. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] року помер його двоюрідний дядько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з: однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], вартістю 360 000 гривень та будинку за адресою: [ADDRESS], вартістю 70 000 гривень. Ще у 2011 році, він, як спадкоємець п'ятої черги, у шестимісячний строк звернувся до органів, що вчиняють нотаріальні дії - Десяту київську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було зареєстровано спадкову справу № 1273/2011. Крім нього з заявою про прийняття спадщини майна померлого [PERSON] звернулась також його тітка [PERSON] Однак отримати свідоцтво про прийняття спадщини ні вона, ні він не змогли, в зв'язку з тим, що нотаріусу не було надано документів, що підтверджують родинні відносини спадкоємців з померлим. Оскільки в нотаріальну контору необхідно було надати документи на підтвердження факту родинних відносин між ним та дядьком, він був вимушений звернутися з відповідною заявою до суду. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва було встановлено факт, що померлий [INFO] року [PERSON] [INFO] є його дядьком. 28 листопада 2012 року Десятою київською державною нотаріальною конторою йому було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на думку нотаріуса, крім нього спадщину прийняла відповідач [PERSON], яка є двоюрідною сестрою дядька. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, в подальшому в судове засідання не з'явився, представник позивача подала до суду заяву, з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить постановити рішення на підставі наявних у справі документів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Уповноважений представник відповідача Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення, в яких проти задоволення позову заперечував (а.с.53-54). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника позивача, представника відповідача та відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01 березня 2000 року, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та членам його сім'ї - [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с.98). 12 жовтня 1990 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав жилий будинок за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 0,25 га (а.с.113). Згідно листа-повідомлення Комунального підприємства «Ніжинське міське бюро технічної інвентаризації» від 25 квітня 2014 року, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS], зареєстровано на праві власності за гр. [PERSON] в цілому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 жовтня 1990 року № 77 секретарем виконкому Петрівської сільради- станом на 31 грудня 2012 року (а.с.133). [INFO] року померла [PERSON], [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.114). Як вбачається з довідок Житлової ремонтно-експлуатаційної організації № 406 від 07 травня 2014 року № 992, № 993, [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали по день смерті, разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] (а.с. 144-145). Згідно довідки Десятої Київської державної нотаріальної контори від 04 червня 2014 року, станом на 30 травня 2014 року спадкових справ після померлих [INFO] року [PERSON] та [INFO] року [PERSON] не заводилось. В той же час, як вбачається з листа-повідомлення Десятої Київської державної нотаріальної контори від 12 червня 2006 року, у провадженні контори перебувала спадкова справа, заведена після смерті [PERSON] та [PERSON] (а.с.121). Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру [ADDRESS] та житловий будинок по [ADDRESS]. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1265 Цивільного кодексу України передбачено, що у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Як вбачається з матеріалів справи, 16 грудня 2011 року позивач звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В цей же день заяву такого ж змісту було подано [PERSON] (а.с.61). Згідно п. 212 Розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (чинної на момент виникнення даних правовідносин), нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану; копії актових записів; записи в паспортах про другого з подружжя; копії рішень суду, що набрали законні сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Відповідно до листа-повідомлення Десятої Київської державної нотаріальної контори від 16 грудня 2011 року, [PERSON] було повідомлено про неможливість видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] року [PERSON], в зв'язку з тим, що за наданими документами неможливо встановити факт родинних відносин між ним та спадкодавцем (а.с.69). В подальшому, позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту родинних відносин. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2012 року, заяву [PERSON] було задоволено, встановлено факт, що померлий [INFO] року [PERSON], [INFO] є дядьком [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ст. 1297 ЦК України). Частиною першою статті 1298 Цивільного кодексу України визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. 22 листопада 2012 року позивач звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (а.с.71). Постановою Десятої Київської державної нотаріальної контори від 28 листопада 2012 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ст. 1266 Цивільного кодексу України не передбачає право двоюрідних племінників спадкувати за правом представлення своїх батьків - двоюрідних братів або сестер спадкодавця. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не підтверджувала факт родинних відносин з померлим [PERSON], свідоцтва про право на спадщину не отримувала. Інших спадкоємців після смерті [PERSON], як вбачається з спадкової справи, немає. Крім того, [PERSON], у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, вважається таким, що прийняв спадщину у вигляді відповідних часток квартири [ADDRESS], які належали померлим [PERSON] та [PERSON], оскільки постійно проживав з останніми за адресою спірної квартири на момент їх смерті. Відповідно до ст. 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 та 2). При здійснення своїх прав особа зобов'язана утриматись від дій, які могли б порушувати права інших осіб. (частина 2 статті 13 Цивільного кодексу України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). Таким чином, розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved