Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просить стягнути з відповідача - [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в розмірі 143049,00 грн., пов`язану із пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 20 березня 2016 року приблизно о 18.00 годині на 13 км + 900 м автодороги «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта», внаслідок зіткнення автомобілей «BMW523і», номерний знак « [NUMBER] », під його керуванням та «ЗАЗ [NUMBER] », номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , він отримав тілесні ушкодження, та був пошкоджений його автомобіль. За результатами дорожньо-транспортної пригоди відповідача [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності, а саме, вироком Харківського районного суду Харківської області від 06 вересня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Відповідно до Звіту №05/04/2016 від 25 квітня 2016 року, складеного оцінювачем [PERSON] , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «BMW523і», номерний знак « [NUMBER] », в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, складає 143049 грн.20 коп. Крім того, позивач зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Україна» згідно з полісом №АІ 6338663, який був наданий на огляд відповідачем. Однак на теперішній час діяльність даної страхової компанії припинено, а страховий поліс виявився недійсним. У зв`язку з викладеним, позивач не має можливості здійснити передбачене чинним законодавством право на відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою матеріальної шкоди, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 вересня 2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків тривалістю 10 днів з дня отримання копії ухвали. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в загальному позовному провадженні. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2019 року, на підставі розпорядження від 19 листопада 2019 року №01-02/125, у зв`язку зі звільненням судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] у відставку, справу повторно розподілено головуючому судді Савченку Д.М. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року цивільну справу прийнято до провадження судді Савченка Д.М. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2020 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі та у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзив не подавав. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 20 березня 2016 року приблизно о 18.00 годині на 13км + 900м автодороги «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW523і», номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , та автомобіля «ЗАЗ [NUMBER] », номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Вироком Харківського районного суду Харківської області від 06 вересня 2016 року\~ [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного за вироком суду покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку в 1 рік не вчинить нового злочину. Вирок набрав законної сили 07 жовтня 2016 року. Згідно зазначеного вироку 20 березня 2016 року близько 18:00 години [PERSON] керував технічно справним автомобілем ЗАЗ [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , на якому рухався автодорогою «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта» у Харківському районі Харківської області по своїй смузі руху в сторону міста Харкова. Під час руху в районі 13 км + 900 м автодороги «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта» на мосту через ріку Уди поблизу селища Бабаї Харківського району Харківської області Світличний В.Ю. грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України та керуючи транспортним засобом, не врахував дорожню обстановку і вибрав такі прийоми керування, при яких втратив контроль над управлінням автомобіля, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем ВМW 523і, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку руху автодорогою «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта» в сторону міста Сімферополь. В результаті дорожньо транспортної приходи водій автомобіля «ВМW 523і», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я. Своїми діями [PERSON] грубо порушив вимоги п.10.1 та п.12.1 Правил дорожнього руху України. Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм [PERSON] знаходяться у причинному зв`язку із спричиненням водію [PERSON] \~ тілесних ушкоджень. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд вважає встановленим факт того, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 20 березня 2016 року за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] , відбулася з вини водія [PERSON] . Згідно ч. 1 ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст.\~1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів та іншим. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «BMW523і», номерний знак « [NUMBER] », отримав механічні пошкодження, внаслідок чого його власнику [PERSON] завдано матеріальну шкоду. Відповідно до Звіту №05/04/2016 від 25 квітня 2016 року, складеного оцінювачем [PERSON] , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «BMW523і», номерний знак « [NUMBER] », в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, складає 143049 грн. 20 коп., що є ринковою вартістю автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди. Відповідач на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, позивачу як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про відшкодування\~шкоди,\~завданої внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди,обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved