Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення заборгованості за договором позики. В позові вказав, що постановою Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області від 03.03.2009 року відкрито виконавче провадження №15037519 щодо виконання виконавчого листа №2-н-470/08 про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь заборгованості за договором позики в розмірі 150981 грн. та судових витрат, а всього на загальну суму 151751 грн. Відповідно до листа Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області заборгованість станом на 04.04.2018 року складає 141 484, 46 грн. Позивач прохав суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь за період прострочення виконання рішення суду з 03.03.2009 року по 17.04.2018 року інфляційні витрати в сумі 333 538, 23 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 38 758, 86 грн., а всього 372 297, 09 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] прохав суд позовні вимоги задовольнити, виходячи із змінених розрахунків та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за період прострочення виконання рішення суду з 19.04.2015 року по 19.04.2018 року інфляційні витрати в сумі 30 952, 30 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 9 133,56 грн., а всього 40 085,86 грн. та 4 218 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач та його представник [PERSON] вимоги [PERSON], заявлені в позовній заяві визнали частково. Прохали застосувати до позовних вимог [PERSON] строк позовної давності, оскільки позивач, звернувшись до суду з даним позовом 08.05.2018 року може претендувати на збільшення розміру заборгованості по виконавчому листу за останні 3 роки, тобто з 08.05.2015 року по 08.05.2018 року. З урахуванням виплачених позивачу коштів, відповідно до розписки від 07.09.2012 року, заборгованість станом на 08.05.2018 року становить 101 484 грн. Тобто, за три роки прострочення виконання рішення 3% річних від простроченої суми становить 9 133,56 грн., а інфляційні витрати за даний період становлять 39 609,21 грн. Загальна ж можлива сума збільшення заборгованості складає 48 742 грн.77 коп., що становить 13,09% від заявлених позовних вимог. З урахуванням викладеного, прохали стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 7 225 грн. відповідно до незадоволеної частки позовних вимог. Представник третьої особи Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Мізіна І.А. в судовому засіданні надала інформацію про те, що постановою Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області від 03.03.2009 року відкрито виконавче провадження №15037519 щодо виконання виконавчого листа №2-н-470/08 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 150981 грн. та судових витрат, а всього на загальну суму 151751 грн. При видачі первинної довідки від 04.04.2018 року не була врахована сплачена відповідачем сума в розмірі 40 000 грн. відповідно до розписки від 07.09.2012 року, оскільки у виконавчій службі дана інформація була відсутня. В повторній довідці від 24.07.2018 року дана сума погашення заборгованості була врахована і заборгованість по виконавчому провадженню становила 100 878, 31 грн. На день звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість відповідача становила 101 484 грн. 46 коп. Дослідивши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що постановою Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області від 03.03.2009 року відкрито виконавче провадження №15037519 щодо виконання виконавчого листа №2-н-470/08 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 150981 грн. та судових витрат, а всього на загальну суму 151751 грн. На момент звернення [PERSON] з позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем становила 141 484 грн. 46 коп., що підтверджується листом Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області від 04.04.2018 року №5/7679 (а.с.9). Відповідачем та його представником [PERSON] в ході судового розгляду надано суду докази про сплату відповідачем позивачу [PERSON] 40 000 грн. в рахунок погашення заборгованості по виконавчому провадженню, що підтверджується розпискою від 07.09.2012 року (а.с.43). Але інформація про вказану виплату була відсутня у відділі ДВС на момент надання довідки про заборгованість. Дане твердження представником позивача в судовому засіданні не заперечувалось. Так, судом встановлено, що на час розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики складає 101 484, 46 грн., що сторонами не оспорюється. Під час судового розгляду представник позивача звертався до суду з заявами про зменшення позовних вимог: 21.09.2018 року прохав зменшити суму стягуваних інфляційних витрат та 3% річних до 70 176, 07 грн.; 19.10.2018 року - до 50 336,51 грн., а 14.11.2018 року - до 40 085,86 грн. Відповідно до положень ч.3 ст.49 ЦПК України, позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання. Суд приходить до висновку, що позивачу були відомі всі фактичні обставини справи, у зв'язку з якими подано заяви про зменшення позовних вимог, до закінчення підготовчого засідання. Зважаючи на вищевикладене, суд не може взяти до уваги заяви представника позивача про зменшення позовних вимог, оскільки ухвалою суду від 11.07.2018 року підготовче провадження по справі було закрито і справу призначено до судового розгляду, тобто всі заяви про зменшення позовних вимог подані позивачем вже після закінчення підготовчого засідання по справі. Тому суд, вирішуючи спір, що виник між сторонами, бере до уваги вимоги позивача [PERSON], заявлені ним в позовній заяві при зверненні до суду 08.05.2018 року. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч.5 ст.11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі №6-2168 цс15, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст.625 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем по справі [PERSON] та його представником [PERSON] заявлено про застосування до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в межах трирічного строку позовної давності, тобто з 08.05.2015 року по 08.05.2018 року. Виходячи із суми боргу відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON], яка становить 101484,46 грн. на день звернення до суду, що не оспорюється сторонами по справі, три проценти річних від простроченої суми за період з 08.05.2015 року по 08.05.2018 року становить 9141 грн.90 коп., що розраховується за формулою (відсотки) = (сума боргу) х (процентна ставка): 100% : 365 днів х (кількість днів). Тобто, 9141,90 грн. =101484,46 грн. х 3 :100% : 365 днів х 1097 днів. А сума інфляційних витрат за цей же період становить 39 609 грн.21 коп., що розраховується за формулою (збитки від інфляції) = (сума боргу) х (індекс інфляції) :100% - (сума боргу). Тобто, 39 609, 21 грн.= 101484,46 грн. х 139,03 : 100% - 101484,46 грн. А всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 9141,90 грн.+ 39 609, 21 грн. = 48 751 грн. 11 коп. Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь 372 297 грн.09 коп., сплатив судовий збір в сумі 3 722 грн.97 коп. Оскільки суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в сумі 48 751 грн.11 коп., то, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 487 грн.51 коп. судового збору, пропорційно до суми задоволених позовних вимог (3 722,97 х 48 751,11 : 372 297,09 = 487,51). Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до розрахунку витрат на професійну правничу допомогу та квитанції від 20.04.2018 року, наданих суду представником позивача, витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 4218 грн. (а.с.48) Пропорційно до задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 552 грн.33 коп.( 4218 х 48 751,11 :372 297,09 = 552,33). В свою чергу представником відповідача суду також надано розрахунок витрат на професійну правничу допомогу та квитанцію про їх понесення відповідачем від 21.09.2018 року на суму 7 000 грн. (а.с.29, 40). Зважаючи на те, що позивачу відмовлено в позові на суму 323 545, 98 грн. (372 297,09 - 48 751,11=323 545, 98), з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу з урахуванням пропорційності позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, що становить 6 083 грн. 37 коп. (7000 х 323 545, 98 : 372 297,09 = 6 083,37).

Outcome: partial