Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, посилаючись на те, що є спадкоємцем за заповітом після смерті брата [PERSON], померлого 19 грудня 2015 року, який проживав в [INFO]. Після смерті останнього відкрилась спадщина на права та обовязки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зокрема, на право на земельну ділянку, розташовану на території Куражинської сільської ради, яке він отримав внаслідок прийняття спадщини, як спадкоємець за заповітом після смерті 27 січня 2006 року [PERSON], на імя якого 20 вересня 2004 року видано державний акт на право власності на вищезгадану земельну ділянку серії ХМ №115701. 16 липня 2014 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Куражинської сільської ради, згідно якого все своє майно заповів позивачу. Позивач спадщину прийняв подавши відповідну заяву до нотаріуса. Нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. Неможливість подачі правовстановлюючого документа зумовлена його втратою, тому вимушений звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. Відповідач Новоушицька селищна рада подала до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позов визнала. Треті особи - [PERSON], [PERSON] направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнають, на спадщину не претендують. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-БВ №020632 від 28 січня 2006 року, виданого Куражинською сільською радою Новоушицького району, [PERSON] помер 27 січня 2006 року, актовий запис №2. Згідно дублікату заповіту від 14 вересня 2004 року, посвідченого секретарем Куражинської сільської ради Новоушицького району, зареєстрованого в реєстрі за №227, [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] Згідно довідки Новоушицької селищної ради від 06 вересня 2016 року №817 [PERSON] на день смерті батька [PERSON], який помер 27 січня 2006 року, проживав та був зареєстрований разом із ним в одному домогосподарстві в с.Куражин вул.Старошкільна, 34, Новоушицького району. У списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ № 023 від 28 вересня 1995 року бувшого КСП «Світанок» с.Куражин, прізвище [PERSON] прописано за № 640. Згідно протоколу розподілу земельних часток (паїв) між громадянами власниками сертифікатів на території Куражинської сільської ради, прізвище [PERSON] прописано за № 421. Згідно довідок виданих відділом Держгеокадастру у Новоушицькому районі Хмельницької області від 29 червня 2016 року № 99-28-99.4-770/17-16 та №99-28-99.1-18/17-17 від 18 січня 2017 року державний акт серії ХМ №115701 на право власності на земельну ділянку площею 1,10 га., видано [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6823384500:09:001:0096, що розташована на території Куражинської сільської ради, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 39084,02 грн. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БВ №268164 від 24 грудня 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоушицького районного управління юстиції у Хмельницькій області, [PERSON] помер 19 грудня 2015 року, актовий запис №130. Згідно дублікату заповіту від 16 липня 2014 року, посвідченого секретарем Куражинської сільської ради Новоушицького району, зареєстрованого в реєстрі за №10, [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] Із виписки з погосподарської книги №4 по селу Куражин, особовий рахунок №0309-1 та довідки №810 від 06 вересня 2016 року вбачається, що станом на грудень 2015 року за адресою с.Куражин, вул.Старошкільна, 34, був зареєстрований та проживав: голова двору - [PERSON], який помер 19 грудня 2015 року. Згідно постанови приватного нотаріуса [PERSON] від 05 вересня 2016 року №646/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, які знаходяться на території Куражинської сільської ради Новоушицького району, після смерті [PERSON], який помер 19 грудня 2015 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно. Із матеріалів спадкової справи №8-2016 від 21 січня 2016 року вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину шляхом подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини. Також, заяву про прийняття спадщини подала дочка померлого [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії І-БВ №017793 від [INFO] виданого Куражинською сільською радою, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження серії ХІ-БМ №3664149 від 12 березня 1991 року, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Згідно повідомлення нотаріуса від 01 лютого 2017 року №33-01-09 спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 27 січня 2016 року в спадковому реєстрі відсутня. Згідно вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. ст. 1269-1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно з п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного субєктивного земельного права, субєктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Власник майна, відповідно до ст.392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З оголошення в газеті «Наддністрянська Правда» суд вбачає, що державний акт серії ХМ №115701, що посвідчував право [PERSON] на земельну ділянку, втрачений, а тому позивач не може оформити спадкові права через нотаріальну контору і захистити свої права, як спадкоємця, іншим чином, окрім як у судовому порядку. Зважаючи на викладене, суд вважає, що встановлені обставини по справі дають право позивачу [PERSON], як спадкоємцю за заповітом на успадкування права на земельну ділянку після смерті [PERSON], який в свою чергу прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON].

Outcome: approved