Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати громадян: [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що його матері [PERSON] , на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів, було видано ордер № 1092 на житлове приміщення житловою площею, 40,8 кв.м, що складається з трьох кімнат, за адресою: [ADDRESS] , на сім`ю із шести осіб: чоловіка [PERSON] , сина [PERSON] , сина [PERSON] , сина [PERSON] , доньку [PERSON] . Після смерті [INFO] [PERSON] , відповідно до розпорядження № 514 від 18.11.1994 представника Президента України, переоформлено особистий рахунок вказаної квартири з основного квартиронаймача на чоловіка [PERSON] [INFO] помер [PERSON] [INFO] померла сестра позивача [PERSON] [INFO] помер брат позивача [PERSON] , який перед смертю уклав шлюб та взяв прізвище дружини - [PERSON] . Відповідач-1 [PERSON] - племінник позивача був зареєстрований у спірній квартирі від народження з 1992 року. Відповідач-2 [PERSON] - племінник позивача був зареєстрований у спірній квартирі від народження з 1998 року. Відповідач-1 та відповідач-2 проживали у спірній квартирі до 2001 року, потім переїхали, забравши всі свої речі. З тих пір позивач з ними не спілкується і втратив будь-які стосунки та контакти із ними. Позивач самостійно сплачує комунальні послуги. Через те, що зареєстровані особи не сплачують комунальні послуги вже майже двадцять років, утворилася велика заборгованість. Також відповідачі не приймають участі у матеріальних витратах на ремонт квартири. Домовленостей між позивачем та відповідачами щодо про збереження їх прав на проживання у квартирі чи будь-яких інших немає. Також позивач не чинить перешкод відповідачам у праві користування квартирою. Факт непроживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується складеними актами. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні строки подачі заяв по суті справи. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачами та третьою особою [PERSON] не було отримано, а конверти разом з даними документами повернулись до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», при цьому відповідачі та третя особа повідомлялись судом про відкриття провадження у справі за їх зареєстрованим місцем проживання. Позивач копію ухвали про відкриття провадження не отримав, а конверт разом з даними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання». 26 лютого 2020 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи Київської міської ради - Хрущ А.П., в яких просить суд прийняти рішення згідно норм чинного законодавства. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачами не використано право подання відзиву на позовну заяву, третьою особою [PERSON] письмових пояснень не подано. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 10 лютого 1990 року Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів [PERSON] Дар`ї Савеліївні був виданий ордер № 1092 на житлове приміщення житловою площею, 40,8 кв.м, що складається з трьох кімнат, за адресою: [ADDRESS] , на сім`ю із шести осіб: чоловіка [PERSON] , сина [PERSON] , сина [PERSON] , сина [PERSON] , доньку [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 12 вересня 1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської районної державної адміністрації м. Києва. Відповідно витягу із розпорядження представника Президента України № 514 від 18.11.1994 переоформлено особистий рахунок трикімнатної квартири [ADDRESS] , площею 40,8 кв.м з основного квартиронаймача [PERSON] на чоловіка [PERSON] , у зв`язку зі смертю дружини. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 03 жовтня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим цього ж дня року виконавчим комітетом Красилівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 11 липня 2018 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Факт реєстрації місця проживання відповідачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у квартирі за адресою: [ADDRESS] , підтверджується витягом № 37891281 від 05.03.2019 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні та відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Відповідно до довідки № 48/084/1, виданої 24.12.2019 [PERSON] . Дніпровським УП ГУНП у місті Києві, він дійсно мешкає та зареєстрований в [ADDRESS] . Інші особи, які на даний час в квартирі також значаться зареєстрованими, а саме гр. [PERSON] , 1991 р.н., та гр. [PERSON] , 1997 р.н., не проживають тривалий час близько 6-8 років, про що свідчать пояснення сусідів та відсутність будь-якої інформації в органах внутрішніх справ щодо проживання даних громадян в квартирі, до якої посилено увагу. Встановити фактичне місце проживання гр. [PERSON] , 1991 р.н., та гр. [PERSON] , 1997 р.н., не виявилось можливим. Згідно із довідкою, виданою 19.12.2019 ОСББ «Дніпровська набережна 9А», гр. [PERSON] , 1991 р.н., та гр. [PERSON] , 1997 р.н., не проживають за адресою: [ADDRESS] , з січня 2000 року. Вказане також підтверджується актами від 12.02.2018, 12.12.2018, 20.01.2020, складеними мешканцями будинку [ADDRESS] . Згідно ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 71 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За приписами ст. 163 Житлового кодексу Української РСР у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідачі у строк понад шість місяців не проживають в житловому приміщенні. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Разом із тим, у ч. 2 ст. 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою права на житло, захищеного даною статтею, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися «в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни», для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. У постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2 Пленум Верховного Суду України підкреслив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. В ході розгляду даної справи відповідачами не надано доказів того, що існували поважні причини їх відсутності в житловому приміщенні у строк протягом більше шести місяців. Не містять матеріали справи також і будь-яких доказів того, що позивач або третя особа перешкоджали відповідачам у користуванні житловим приміщенням, або ж доказів наявності підстав для збереження житлового приміщення за наймачем протягом більш тривалого періоду, передбачених п. 1-7 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до ч. 1, 3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 2 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За нормою ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідачі понад шість місяців без поважних причин не проживають у квартирі [ADDRESS] , тому підстави збереження цього жилого приміщення за [PERSON] та [PERSON] відсутні. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Київська міська рада, [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю відповідачів у житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Враховуючи наведене та

Outcome: approved