Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, посилаючись на те, що 01.05.2003 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 26650 грн. (згідно курсу НБУ еквівалентно, станом на день підписання даного договору - 5000 дол. США), а відповідач зобовязався повернути вказані грошові кошти у строк, передбачений договором. На підтвердження отримання відповідачем грошових коштів за цим договором, останнім надано позивачеві відповідну розписку. Пунктом 2.1 договору передбачено, що позика підлягає поверненню на протязі одного місяця з моменту отримання вимоги позичальником від позикодавця. Відповідно до п. 6.2 договору, позичальник зобовязується повернути суму позики в гривнях, що станом на день повернення буде відповідати еквіваленту 5000 дол. США за курсом комерційних банків України. 11.11.2014 позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення позики на протязі місяця з дня отримання вимоги, однак відповідач в порушення вищевказаних норм матеріального закону та прийнятих по договору зобовязань позику не повернув. Проте, відповідач в порушення норм чинного законодавства та прийнятих по договору зобовязань, у строки визначені договором позику не повернув. У звязку з чим, станом на 30.12.2015 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 120500,00грн., що по курсу комерційного банку (Приватбанк) еквівалентно на день подачі позову 5000 дол. США. З метою досудового врегулювання спору, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами добровільно повернути грошові кошти, але законні вимоги останнього відповідачем проігноровано. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 01.05.2003 в розмірі 120500грн. 00коп., що еквівалентно 5000 доларів США., а також понесені судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В судове засідання представник позивача адвокат [PERSON] не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог. Враховуючи думку представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: в судовому засіданні встановлено, що згідно із договором позики (безвідсотковий) від 01 травня 2003 року та розписки про отримання коштів від 01 травня 2003 року до цього договору позики, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 26650,00 грн., що згідно курсу НБУ еквівалентно 5000 дол. США. Пунктом 2.1. договору позики визначено, що позика підлягає поверненню на протязі одного місяця з моменту отримання вимоги позичальником від позикодавця. Відповідно до п. 4.1. договору позики, за порушення умов цього договору винна сторона відшкодовує збитки в порядку, передбаченому чиним законодавством. Позичальник зобовязався повернути позику в гривнях, у сумі, яка станом на день повернення буде відповідати еквіваленту 5000 дол. США за курсом комерційних банків України (п. 4.4. договору позики). 11.11.2014 [PERSON] звертався до [PERSON] з вимогою про повернення позики на протязі місяця з дня отримання вимоги, яку останній отримав під розписку. Однак відповідач в порушення вищевказаних норм матеріального закону та прийнятих по договору зобовязань позику не повернув. В обумовлений договором строк, відповідач грошові кошти позивачу не повернув. На неодноразові нагадування останнього стосовно необхідності повернення грошей, відповідач не реагує. Крім того, згідно із інформацією щодо середнього курсу обміну валют в Україні станом на 30 грудня 2015 року, - середній курс купівлі 1 дол. США становив 24,1 грн. Зазначені обставини справи визнаються сторонами та підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Встановлено, до договір позики був укладений 01.05.2003р. і відповідає вимогам глави 3 та глави 32 Цивільного Кодексу Української РСР. З 01.01.2014р. ЦК УРСР втратив чинність. Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (ред. 2003р.), цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Як передбачено ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а згідно ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 524 ЦК зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України). Відповідно до заяви від 21.03.2016р., яка подана відповідачем до суду, останній повністю визнає заявлені позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення. Таким чином, визнання відповідачем по даній справі позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. За таких обставин, з»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку, що 01 травня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики (безвідсотковий), умови якого відповідачем не виконані, сума позики до теперішнього часу не повернута, а тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 120500,00грн., що погоджена сторонами, як еквівалент 5000 доларів США, підлягають до задоволення у повному обсязі. Згідно із ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати, понесені нею і документально підтверджені. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1205грн. 00коп. (квитанція №14761692 від 30 грудня 2015). На підставі викладеного та

Outcome: approved