Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру України у Полтавській області та Сектору державної реєстрації Лубенської районної державної адміністрації, третя особа [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним. В позові вказав, що у квітні 2016 року він звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру України у Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою суду від 20.04.2016 року в даній справі було задоволено його клопотання про забезпечення адміністративного позову, згідно якої суд ухвалив: забезпечити адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру України у Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру України у Полтавській області передавати в оренду земельну ділянку загальною площею 42,5957 га. раллі кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Мацківської сільської ради Лубенського району Полтавської області. Ухвала підлягає негайному виконанню та була направлена відповідачу 20.04.2016 року. Разом з тим, він дізнався, що вищевказана земельна ділянка була передана Головним управлінням Держгеокадастру України у Полтавській області в оренду [PERSON], а 11.08.2016 року право оренди цієї земельної ділянки було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказаний правочин позивач вважає незаконним, оскільки обмеження встановлені ухвалою суду про забезпечення позову діють до зміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Тому той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі , сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном. Крім того, позивач вважає себе заінтересованою особою, яка має право оспорювати договір оренди землі від 11.08.2016 року. Враховуючи вищевикладене позивач прохав суд визнати недійсним договір оренди вищевказаної земельної ділянки укладений 11.08.2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру України у Полтавській області та [PERSON], право на оренду якого зареєстровано 11.08.2016 року та зобов»язати сектор державної реєстрації Лубенської районної державної адміністрації скасувати запис про проведену 11.08.2016 року державну реєстрацію права оренди земельної ділянки 42,5957 га. кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Мацківської сільської ради Лубенського району Полтавської області за межами населених пунктів, стягнувши з Головного управління Держгеокадастру України у Полтавській області на його користь витрати по сплаті судового збору. В ході розгляду справи було задоволено клопотання позивача та замінено у справі первісного відповідача - Сектор державної реєстрації Лубенської районної державної адміністрації на належного відповідача - Лубенську районну державну адміністрацію та залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON], який був залучений до участі в справі в якості третьої особи на боці відповідача(а.с.56). У зв'язку з цим позивач уточнив свої позовні вимоги та прохав суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 42,5957 га. кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Мацківської сільської ради Лубенського району Полтавської області за межами населених пунктів укладений 11.08.2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру України у Полтавській області та [PERSON], право на оренду якого зареєстровано 11.08.2016 року та зобов»язати Лубенську районну державну адміністрацію скасувати запис про проведену 11.08.2016 року державну реєстрацію права оренди вищевказаної земельної ділянки. Витрати по сплаті судового збору позивач бере на себе. В судовому засідання представник позивача, що діє згідно договору про надання правової допомоги від 02.11.2016 року (а.с.28,29) адвокат Строгов Ю.Д. уточнені позовні вимоги підтримав, прохає їх задовольнити. Відповідач Головне управління Держгеокадастру України у Полтавській області в особі в.о. начальника Чувпило В.В. направив до суду письмову заяву в якій відповідно до ч.1 ст. 174 ЦПК України позов [PERSON] визнав та прохай його задовольнити, справу розглянути без участі представника головного управління (а.с.50,51,68). В судовому засідання представника відповідача - Лубенської районної державної адміністрації Онищенко В.М., що діє на підставі довіреності від 25.01.2017 року (а.с.54) позов в частині зобов'язання Лубенської районної державної адміністрації скасувати запис про проведену 11.08.2016 року державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки визнала в іншій частині позовних вимог покладається на розсуд суду. При цьому пояснила, що державну реєстрацію оренди спірної земельної ділянки було здійснено приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу та передано Сектору державної реєстрації Лубенської районної державної адміністрації нарочно з описом вкладення документи у сфері державної реєстрації прав щодо вищевказаної земельної ділянки у зв'язку із реєстрацією права власності в Державному реєстрі прав (щодо іншого речового права) та прийнято на облік і зберігання. Відповідач [PERSON] в жодне з судових засідань не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином (а.с.20,35,63,82,92). В судове засідання призначене на 14.03.2017 року не з»явився у зв'язку з хворобою надавши суду копію листа непрацездатності (а.с.84) та прохав розгляд справи відкласти. В дане судове засідання надійшла заява [PERSON] про відкладення розгляду справи у зв'язку з не закриттям лікарняного листа (а.с.94). Разом з тим, вказана причина судом визнана неповажною. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Заслухавши пояснення представників сторін, що з»явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Судом встановлено, що в провадженні Полтавського оружного адміністративного суду знаходилась справа за адміністративним позовом [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру України у Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії. Ухвалою вищевказаного суду від 20.04.2016 року було задоволено клопотання позивача та вжито заходи забезпеченні даного адміністративного позову шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру України у Полтавській області передавати в оренду земельну ділянку загальною площею 42,5957 га. раллі кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Мацківської сільської ради Лубенського району Полтавської області. Ухвала підлягає негайному виконанню (а.с.8). В подальшому постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2016 року залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016 року адміністративний позов [PERSON] був задоволений. Суд визнав неправомірними дії Головного управління Держгеокадастру України у Полтавській області щодо відмови [PERSON] у наданні в користування земельної ділянки площею 42,5957 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Мацківської сільської ради Лубенського району за межами населених пунктів та зобов'язав Головне управління Держгеокадастру України у Полтавській області укласти з [PERSON] договір оренди земельної ділянки площею 42,5957 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Мацківської сільської ради Лубенського району за межами населених пунктів (а.с.69-76). Разом з тим, вищевказана земельна ділянка була передана в оренду [PERSON] строком на 7 років. Право оренди цієї земельної ділянки було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 серпня 2016 року, що підтверджується копією відповідного витягу. При цьому відомості про обмеження у використанні земельної ділянки встановлені не були (а.с.9-11). В судовому засіданні представник позивача наголошував, що вищевказана земельна ділянка фактично знаходиться в оренді позивача з 2012 року та останній мав дозвіл на виготовлення відповідної технічної документації на відвід цієї земельної ділянки. В подальшому позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про укладення договору оренди, але з різних причин він укладений не був. Відповідно до ст.ст. 215,216 ЦК України правом оспорювати правочин і вимагати реституції може не лише сторона (сторони) правочину, але й інша заінтересована особа. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені Законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Вимоги заінтересованої особи в даному випадку позивача про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони мали до вчинення правочину. Крім того, відповідно до ст. 151 ЦПК України метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Окрім того, судова палата у цивільних справах ВСУ в Постанові від 25.05.2016 р., винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа №6-605цс16), зазначила, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною Постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Отже, в силу ст. 203, ст. 215 ЦК України договір оренди землі, між Головним управлінням Держгеокадастру України у Полтавській області та [PERSON] слід визнати недійсним, оскільки на момент його реєстрації передавати вказану земельну ділянку в оренду Головному управлінню Держгеокадастру України у Полтавській області було заборонено ухвалою суду про забезпечення позову. Крім того, сам факт його укладення порушує право позивача на укладення договору оренди землі встановлене постановою суду, що набрала законної сили.

Outcome: approved