Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про визнання права користування житловою площею та вселення. В своєму позові позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право користування житловою площею у житловому будинку № 12/22 по вулиці Долинська у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, який належить на праві власності відповідачці [PERSON]; вселити його на житлову площу у житловому будинку № 12/22 по вулиці Долинська у м.Дніпродзержинську, Дніпропетровської області, який належить на праві власності відповідачці [PERSON]; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову позивач зазначив, що з [PERSON] він знаходився у зареєстрованому шлюбі з 15 травня 1998 року. З 2003 році він разом із відповідачем почали проживати в [INFO], який остання успадкувала після смерті свого батька. Свою квартиру він продав у лютому 2004 році та отримані кошти були витрачені на їх спільні сімейні потреби. В будинку відповідачка він зареєструвався 03 серпня 2007 року. 28 липня 2009 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу вони продовжили проживати у будинку відповідача. 10 липня 2013 року відповідачка виставила всі його речі на вулицю та з цього часу він вимушений був проживати в гаражі, а потім у різних найманих квартирах. До суду також із зустрічним позовом звернулась відповідач [PERSON] до [PERSON], до Заводського районного відділу ДМС України в місті Камянське, про припинення сервітуту, усунення перешкод у користуванні житлом, та зобовязання зняти з реєстраційного обліку. Відповідачка [PERSON] у своєму позові, з урахуванням уточнень до позовних вимог, просить суд припинити [PERSON] сервітут у вигляді права користування житлом у її будинку за адресою: вулиця Долинська, будинок № 12/22, м. Камянське, Дніпропетровська область; усунути перешкоди у користуванні її належним на праві власності жилим будинком за адресою: вулиця Долинська, будинок № 12/22, м. Камянське, Дніпропетровська область, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним жилим будинком за адресою: вулиця Долинська, будинок № 12/22, м. Камянське, Дніпропетровська область, та зняття його з реєстраційного обліку у вказаному будинку за зазначеною адресою; зобовязати Заводський районний відділ в м.Дніпродзержинську ДМС України зняти з реєстраційного обліку [PERSON] у будинку за адресою: вулиця Долинська, будинок № 12/22, м. Камянське, Дніпропетровська область; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. В обґрунтування позову відповідач [PERSON] зазначила, що вона є власником будинку № 12/22 по вулиці Долинська у м. Камянське, Дніпропетровська область, яка належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. З 03 серпня 2007 року в будинку зареєстрований відповідач, який фактично проживав у будинку до 10 липня 2013 року. 20 травня 2009 року шлюб було розірвано. У липня 2013 року позивач [PERSON] забрав всі свої речі та змінив місце проживання. Зазначає, що обставина, яка була підставою для надання [PERSON] права користування житлом у її будинку припинилась 20 травня 2009 року, коли шлюб було розірвано. На даний час реєстрація іншої особи в її будинку обмежує право на вільне володіння, користування і розпорядження будинком, та вимушена додатково сплачувати за житлово-комунальні послуги за вказану особу. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої вимоги та просив суд визнати за ним право користування житловою площею у житловому будинку № 12/22 по вулиці Долинська у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, який належить на праві власності відповідачці [PERSON]; вселити його на житлову площу у житловому будинку № 12/22 по вулиці Долинська у м.Дніпродзержинську, Дніпропетровської області, який належить на праві власності відповідачці [PERSON]; судові витрати покласти на відповідача. В задоволенні вимоги відповідача просив суд відмовити. В судовому засіданні посилався на обставини викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав вимоги позивача та просив їх задовольнити, але вимоги відповідача не визнає та просить суд відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтримала свої вимоги та просила суд припинити [PERSON] сервітут у вигляді права користування житлом у її будинку за адресою: вулиця Долинська, будинок № 12/22, м. Камянське, Дніпропетровська область; усунути перешкоди у користуванні її належним на праві власності жилим будинком за адресою: вулиця Долинська, будинок № 12/22, м. Камянське, Дніпропетровська область, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним жилим будинком за адресою: вулиця Долинська, будинок № 12/22, м. Камянське, Дніпропетровська область, та зняття його з реєстраційного обліку у вказаному будинку за зазначеною адресою; зобовязати Заводський районний відділ в м.Дніпродзержинську ДМС України зняти з реєстраційного обліку [PERSON] у будинку за адресою: вулиця Долинська, будинок № 12/22, м. Камянське, Дніпропетровська область; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. Посилалась на обставини викладені в зустрічній позовній заяві та просила суд відмовити в задоволені позову позивача [PERSON] Представник відповідача [PERSON] підтримав вимоги відповідача та просив суд їх задовольнити, а в задоволені вимог [PERSON] просив суд відмовити. В судове засіданні представник Заводського районного відділу ДМС України в місті Камянське не зявився, причини неявки суду не повідомив. В якості свідка в судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою відповідачу [PERSON] та підтвердила факт того, що після розлучення сторін, у відповідача появилась інша жінка, з якою він має стосунки, яка приїхала до [PERSON] та забрала речі позивача. Зазначила, що [PERSON] за своїм бажанням виїхав із будинку та йому перешкод в користуванні будинком не чинили. В якості свідка в судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що їй [PERSON] повідомила, що [PERSON] забрав своє речі та самостійно виїхав з будинку, але особисто вона не бачила, як відповідач забирав своє речі з будинку [PERSON] В якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою сторонам. У 2013 році вона знаходилася біля будинку № 12/22 по вулиці Долинська та бачила, що [PERSON] виселяють з будинку, де він постійно проживав, виносили речі. В якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона бачила, як позивача виселяли з будинку № 12/22 по вулиці Долинська. Вислухавши сторони, представників сторін, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає частковому задоволенню, а задоволені вимог відповідача [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 квітня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 4-487, домоволодіння № 12/22 по вулиці Долинська у м. Камянському Дніпропетровської області є власністю відповідача [PERSON], що не заперечується позивачем та вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 02 червня 2004 року. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі, який у 2009 році було розірвано, що не оспорюється сторонами. Як вбачається з матеріалів справі позивач [PERSON] зареєстрований в домоволодінні № 12/22 по вулиці Долинська у м. Камянському Дніпропетровської області з серпня 2007 року, що також не заперечується відповідачем. Таким чином, судом встановлено, що позивач у встановленому законом порядку набув право користування домоволодінням № 12/22 по вулиці Долинська у м. Камянському Дніпропетровської області, а тому має право користуватись вищезазначеним житлом. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ст.1 Житлового Кодексу України передбачено, що відповідно до Конституції СРСР і Конституції [PERSON] РСР громадяни [PERSON] РСР мають право на житло. Відповідно до ст.9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до вимог ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом позивач, у звязку з тим, що відповідач [PERSON] перешкоджала в користуванні вищезазначеним житлом, вимушений був проживати в іншому місці та звертатися до правоохоронних органів та до суду, що вбачається з висновків про результати розгляду звернення [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з поважних причини не проживав та не користування домоволодінням № 12/22 по вулиці Долинська у м. Камянському Дніпропетровської області, що також було встановлено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року. Так, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року встановлено, що після розірвання шлюбу сторони знаходились в конфліктних відносинах щодо права на вказаних жилий будинок, з цього приводу вони неодноразово звертались до суду із позовами про позбавлення права користування будинком [PERSON], до правоохоронних органів, де підтвердженого, що сторони на протязі 2012 -2013 років мали конфлікти через розподіл житла, систематично його виживали з місця його мешкання, викидали його речі на вулицю та не впускали його в будинок. Відповідно до вимог ч.ч.1,4 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про вселення його на житлову площу у житловому будинку № 12/22 по вулиці Долинська у м.Дніпродзержинську, Дніпропетровської області, який належить на праві власності відповідачці [PERSON] підлягають задоволенню та вимоги відповідача про усунення перешкод у користуванні її належним на праві власності жилим будинком за адресою: вулиця Долинська, будинок № 12/22, м. Камянське, Дніпропетровська область, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним жилим будинком за адресою: вулиця Долинська, будинок № 12/22, м. Камянське, Дніпропетровська область, та зняття його з реєстраційного обліку у вказаному будинку за зазначеною адресою із зобовязанням Заводський районний відділ в м.Дніпродзержинську ДМС України зняти з реєстраційного обліку [PERSON] не підлягають задоволенню. Вимоги позивача про визнання за ним право користування житловою площею у житловому будинку № 12/22 по вулиці Долинська у м. Камянському Дніпропетровської області не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] вже встановленому законом порядку набув право користування зазначеним житлом, тобто з часу здійснення його реєстрації у будинку відповідача, що також було встановлено Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Ст.402 ЦК України визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно до вимог ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; спливу строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власник майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Так, відповідач [PERSON] на виконання вимог ст.60 ЦПК України не надала суду доказів того, що із позивачем [PERSON] сервітут був встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду, а також даних того, які є підстави для припинення сервітуту згідно до вимог ст.406 ЦК України. Враховуючи викладене позовні вимоги відповідача про припинення [PERSON] сервітуту у вигляді права користування житлом у її будинку за адресою: вулиця Долинська, будинок № 12/22, м. Камянське, Дніпропетровська область не підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: partial