Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого зазначив, що з 24.06.1997 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільних дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Починаючи з вересня 2011 року між позивачем та відповідачем були припинені шлюбні стосунки, вони не ведуть спільне господарство, мешкають окремо. Основна причина розпаду шлюбу відсутність взаєморозуміння, довіри та кохання, подальше спільне життя суперечитиме інтересам сторін. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, після розірвання шлюбу просить залишити відповідачу прізвище [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. (а.с. 13). Відповідач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, на розлучення згодна(а.с. 33). Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серії І-ЕД № 190921 від 29.08.2014 р., між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Виконавчим комітетом Верхньошевирівської сільської ради Краснодонського району Луганської області 24.06.1997 р. було зареєстровано шлюб, актовий запис № 6 (а.с. 7). Від шлюбу мають спільних дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8 11). Починаючи з вересня 2011 року між позивачем та відповідачем були припинені шлюбні стосунки, вони не ведуть спільне господарство, мешкають окремо. Основна причина розпаду шлюбу відсутність взаєморозуміння, довіри та кохання, подальше спільне життя суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. У чинність ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, клопотання про відновлення дошлюбного прізвища чи подальшого іменування прізвищем, набутим у шлюбі має право заявляти саме особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу. Згідно позовної заяви позивач після розірвання шлюбу просить залишити відповідачу прізвище «Петрушова». Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, відповідач [PERSON] до державної реєстрації шлюбу іменувалася прізвищем «Кондратова». Клопотань про зміну прізвища від відповідача [PERSON] до суду не надходило. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги позивача щодо залишення відповідачу після розірвання шлюбу прізвища, отриманого у шлюбі. У чинність п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати.

Outcome: partial