Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON]. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 17 липня 1998 року. В період шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка досягла повноліття. Спільне життя не склалося в зв»язку з відсутністю взаєморозуміння між ними та спільних поглядів на сімейне життя. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак надав суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, однак надала суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 липня 1998 року, який зареєстровано Каланчацьким відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області, актовий запис № 27. У період шлюбу у сторін народилася [PERSON], [INFO], яка досягла повноліття. Шлюбні відносини сторони припинили з причин різних поглядів на сімейне життя, разом не проживають та не ведуть спільного господарства протягом останнього року, шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому позов підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами припиненню, шляхом його розірвання.

Outcome: approved