Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним вище позовом, в якому просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» (далі - АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК») на його користь грошові кошти за договором банківського вкладу та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив наступне. Він 08.01.2014 року із АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» в особі заступника керуючого відділенням «Черьомушки» Одеським РВ АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» уклав Договір № D_200692371 банківського строкового вкладу (депозиту), вклад «Різдвяний», відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв для зберігання грошові кошти в розмірі 1.000.000,00 грн. на строк - 62 дні з 08.01.2014 р. до 11.03.2014 р. зі сплатою 23% річних. Свої зобов'язання за Договором [PERSON] виконав і надав відповідачу грошові кошти в розмірі 1.000.000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 4 від 08.01.2014 р. 03.02.2014 р. [PERSON] звернувся до Одеського регіонального відділення АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» із заявою (вимогою) про дострокове повернення вкладу, в якій висловив намір достроково отримати вклад і просив відповідача видати йому грошові кошти за вкладом 12.02.2014 р. Заява була отримана, однак не задоволена. У відповіді за № 71/1 від 12.02.2014 р. на заяву [PERSON], зазначалось, що повернути гроші відповідач не може, у зв'язку з відсутністю необхідної суми готівкових коштів в касі відділення. Також, зазначалось, що грошові кошти будуть повернуті після підкріплення каси Одеського РВ АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» необхідною сумою коштів. В подальшому сума вкладу із нарахованими процентами так і не була повернута [PERSON], який був позбавлений можливості користуватися грошовими коштами, що є його власністю. Він змушений був звернутися до суду із зазначеним вище позовом. У позові позивач посилається на те, що оскільки сума вкладу дострокового йому повернута не була, то договір банківського вкладу вважався діючим і повинен виконуватися у відповідності до його вимог. Відповідач умови договору не виконав, чим порушив права [PERSON] У зв'язку з чим, позивач просить в судовому порядку стягнути на його користь суму вкладу, нараховані проценти та три проценти річних від простроченої суми. Розрахунок позовних вимог зроблений позивачем і зазначений ним у позовній заяві. Усього [PERSON] просить стягнути на його користь грошові кошти у розмірі 1.166.404,92 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити повністю, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, письмових заперечень на позов не надав, усно зазначив, що у банку виникло скрутне становище, наслідком якого було прийняття Правлінням Національного Банку України 28.02.2014р. постанови № 107, якою АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 03 березня 2014 року введено тимчасову адміністрацію, на період дії якої задоволення вимог вкладників не допускається. Крім того, представник відповідача зазначив, що почалась процедура ліквідації відповідача та надав суду відповідні документи. Також, представник відповідача наголосив про можливість звернення позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для отримання суми відшкодування. З цих підстав просив у задоволені позову відмовити. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, судом було встановлено наступне. Між позивачем та відповідачем 08.01.2014 р. було укладено Договір № D_200692371 банківського строкового вкладу (депозиту), вклад «Різдвяний» на суму 1.000.000,00 грн. на строк 62 дні зі сплатою 23% річних. 03.02.2014 р. позивач звернувся до Одеського РВ АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» із заявою (вимогою) про дострокове повернення вкладу. Відповіддю від 12.02.2014 р. за № 71/1 позивачу повідомлено про неможливість виконати його вимогу за браком коштів у касі відділення. Договір банківського вкладу кострового розірвано не було і він продовжив свою дію. Відповідно до п. 2.2. Договору він діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами. З часом умови договору відповідачем виконані не були. Згідно ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частинами 1 та 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 3.3. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003р. № 516 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003р. за № 1256/8577, далі за текстом - «Положення», за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ст. 526 ЦК України передбачає виконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). У зв'язку з невиконанням відповідачем умов Договору, розмір заборгованості за ни складає 1.166.404,92 грн. Представником відповідача розмір заборгованості не заперечувався, зауважень щодо розрахунку, зробленого позивачем, не надходило. На посилання представника відповідача на те, що під час тимчасової адміністрації, яка на даний час діє в банку, вимоги кредиторів до банку не приймаються, що відкликана банківська ліцензія, а позивач має звернутися до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суд зазначає наступне. 28.02.2014 р. на підставі постанови Правління Національного Банку України № 107, АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 03.03.2014 р. по 02.05.2014 р. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки ( штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів. Однак, право на повернення депозитного вкладу у позивача виникло 12.02.2014 р., тобто до запровадження в банку тимчасової адміністрації. Саме у той час і у відповідача виник обов'язок повернути позивачу суму вкладу. Позовна заява є наслідком невиконання відповідачем свого обов'язку до запровадження тимчасової адміністрації. Звернення ж фізичної особи до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для отримання відповідної суми не є обов'язком такої фізичної особи. Відкликання ліцензії, початок процедури ліквідації банку, як юридичної особи, не означає, що юридичну особу вже припинено і що банк не повинен виконувати зобов'язання що виникли в правовідносинах, учасником яких він є. Таким чином, АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» порушив зобов'язання за Договором № D_200692371 банківського строкового вкладу (депозиту), вклад «Різдвяний» від 08.01.2014 р. та зобов'язаний сплатити позивачу загальну суму заборгованості в розмірі 1.166.404,92 грн. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошових коштів є законними та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі ст. ст. 525-526, 610, 612, 625, 629, 1058, 1060, 1061 ЦК України, ст. ст. 3-4, 6-8, 10-11, 15, 58, 60, 79, 88, 109, 208-209, 212-215, 218, 294ЦПК України, суд, -

Outcome: approved