Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 01 березня 1997 року міським відділом реєстрації актів громадського стану м.Харкова, актовий запис № 145. В обґрунтування позову зазначив, що 01 березня 1997 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстровано міським відділом реєстрації актів громадського стану м.Харкова, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.03.1997, актовий запис № 145. Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану 01.08.1997, та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося. Спільне господарство не ведуть, тривалий час проживають окремо. Примирення та відновлення шлюбних відносин між ними неможливе, а бажання зберегти сім`ю в них обох немає. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим та суперечить його інтересам, що є підставою для розірвання їх шлюбу. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху. 22 лютого 2021 року до суду надійшла уточнена заява на виконання ухвали суду із доданими до неї документами. Недоліки позовної заяви викладені в ухвалі від 17 лютого 2021 року позивачем усунуті. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Судовий збір просив не стягувати з відповідачки. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.31). Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлялася про час та місце судового розгляду, в тому числі шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повторно в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавала (а.с. 30, 35, 36). Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі ч.4 ст.223, п.4 ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї докази, суд встановив наступні фактичні обставини. 01 березня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано міським відділом реєстрації актів громадського стану м.Харкова, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.03.1997, актовий запис № 145 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану 01.08.1997; та неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записом у паспорті позивача (а.с. 10, 13). Позивач наполягає на задоволенні позову, зазначивши про тривале припинення шлюбних відносин, відсутність дітей та спільного майна. Відповідач будь-яких заперечень на позовну заяву не подала. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Положеннями ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, то суд, відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, постановляє рішення про розірвання шлюбу. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З`ясувавши фактичні взаємини сторін у справі, відсутність взаємної поваги, любові, спільного проживання, тривале припинення шлюбних відносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивач не вимагав відшкодування судових витрат, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статтей 141,142 ЦПК України.

Outcome: approved