Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням В позові посилається на те, що йому на праві власності належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] . 15 березня 2010 року він надав згоду на реєстрацію місця проживання в будинку, який належить йому на праві власності відповідачці [PERSON] . Зазначає, що відповідачка не є родичкою. У будинку позивача за адресою [ADDRESS] вона ніколи не проживала. Реєстрація місця проживання відповідачки відбулася на її прохання та мала тимчасовий характер, оскільки остання не мала зареєстрованого місця проживання.Окрім того, відповідачка не бере участі у витратах на утримання будинку та йому не відомо місце перебування та проживання відповідачки.Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом за адресою [ADDRESS] . А також вирішити питання про стягнення із відповідачки судових витрат. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, та не заперечує проти винесення заочного рішення у даній цивільній справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Згідно вимог статі 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідачка була повідомлений належним чином про слухання справи, не повідомила суду про причини своєї неявки. Позивач не заперечував проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу від 07 серпня 1985 року, який посвідчений державним нотаріусом Другої Чернівецької нотаріальної контори Сиротюк Я.І. 07 серпня 1985 року та зареєстрований в реєстрі за № 720. Судом встановлено, що 15 березня 2010 року [PERSON] надав згоду на реєстрацію місця проживання в будинку, який йому належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому приміщенні/будинку № 322682 від 10 серпня 2021 року. Судом встановлено, що [PERSON] у будинку позивача за адресою [ADDRESS] , фактично не проживає та за вказаною адресою не перебуває, а також будь-яких її речей в будинку немає, підтверджується нотаріально засвідченою заявою [PERSON] та [PERSON] від 11 серпня 2021 року, яка зареєстрована в реєстрі № 1049,1050 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Калуш Н.Д. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна мас право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 р. зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сил про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.150 ЖК України власник житла має право користуватися ним на власний розсуд. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Оскільки позов підлягає до задоволення, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та підтверджені квитанцією від 25.08.2021, 06.10.2021 року витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved