Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. В обґрунтування позову вказує, що між ним (позивачем) та [PERSON] були укладені два договори позики (розписка), відповідно до умов якого він (позивач) передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 2320000 грн. Так, згідно розписки від 18.01.2019 року він (позивач) передав [PERSON] грошові кошти в сумі 1690000 грн., що еквівалентно 61000 дол. США, а останній зобов`язався їх повернути в строк до 01.06.2020 року. Згідно розписки від 05.06.2019 року він (позивач) передав [PERSON] грошові кошти в сумі 630000 грн., що еквівалентно 25000 дол. США, а останній зобов`язався їх повернути в строк до 01.06.2020 року. Однак, після спливу обумовленого строку повернення боргу відповідач [PERSON] борг йому не повернув, що в подальшому спричинило порушення його (позивача) прав та виникнення збитків. В зв`язку з цим, відповідачу 03.07.2020 року було направлено письмову вимогу про необхідність повернення боргу, однак останній ніяким чином не відреагував на дану вимогу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А тому, просить стягнути з [PERSON] на його - [PERSON] користь 1690000 грн., що еквівалентно 61000 дол. США в рахунок погашення боргу за розпискою від 18.01.2019 року та 630000 грн., що еквівалентно 25000 дол. США в рахунок погашення боргу за розпискою від 05.06.2019 року, а всього - 2320000 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.08.2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального судового провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 21.10.2020 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] (дружину відповідача). В підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Весеньов Є.В. позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив стягнути із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] борг за договорами позики від 18.01.2019 року та від 05.06.2019 року в загальній сумі 2320000 грн. В підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимови визнав та не заперечував проти задоволення позову. Також пояснив, що між ним та позивачем дійсно склалися договірні відносини в силу яких він отримав від позивача в позику 2320000 грн. та зобов`язався їх повернути в строк, визначений відповідними розписками. Однак дану позику він немає можливості повернути позивачу в зв`язку з відсутністю відповідних доходів та погіршенням фінансового стану. В судове засідання третя особа - [PERSON] не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Весеньова Є.В., пояснення відповідача [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення і підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позов суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що 18.01.2019 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики (розписка), відповідно до умов якого [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 61000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складало 1690000 грн., а останній отримав грошові кошти та зобов`язався їх повернути в строк до 01.06.2020 року. Вказаний факт підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою (а.с. 8). Також встановлено, що 05.06.2019 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики (розписка), відповідно до умов якого [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 25000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складало 630000 грн., а останній отримав грошові кошти та зобов`язався їх повернути в строк до 01.06.2020 року. Вказаний факт підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою (а.с. 9). Строк повернення коштів закінчився 01.06.2020 року, однак борг за Договором позики від 18.01.2019 року та Договором позики від 05.06.2019 року позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] не повернутий. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за Договором позики від 18.01.2019 року (борг 1690000 грн., що за офіційним курсом на момент укладення договору позики складало 61000 дол. США) та за Договором позики від 05.06.2019 року (борг 630000 грн., що за офіційним курсом на момент укладення договору позики складало 25000 дол. США) не виконав та не повернув позивачу позику після закінчення строку вказаних Договорів, а саме після 01.06.2020 року, і вказаний борг визнаний відповідачем [PERSON] в судовому засіданні, тому суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення із відповідача [PERSON] на його користь боргу за Договором позики від 18.01.2019 року та Договором позики від 05.06.2019 року в загальній сумі 2320000 грн. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з даним позовом, в додатку до позовної заяви, надав копію пенсійного посвідчення на його ім`я ( [PERSON] ) № [NUMBER] серії [NUMBER] (а.с. 6), з якого вбачається, що він є інвалідом 2-ої групи, і відповідно він є звільненим від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки позов [PERSON] про стягнення боргу задоволено в повному обсязі, судовий збір, який підлягає до стягнення з відповідача на користь держави складає 10510 грн. Разом з тим, суд враховує, що і відповідач [PERSON] є інвалідом 2-ої групи, що стверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] серії [NUMBER] (а.с. 7), і відповідно він також звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За таких обставин та відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що судовий збір в розмірі 10510 грн. слід віднести за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved