Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнення з відповідача [PERSON] 119330,14 грн., а також понесені ним витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що відповідач отримала від нього 26 липня 2013 року в борг 60000,00 грн., які зобовязався повернути до 15 серпня 2013 року, про що надала власноручно написану розписку. Але, у визначений в розписці строк борг відповідач не повернула, чим порушила своє зобовязання. Прострочення відповідачем виконання зобовязання змусило його звернутися до суду з даним позовом про повернення боргу з урахуванням індексу інфляції 53940,00 грн. та трьох процентів річних 5390,14 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. В своїх поясненнях [PERSON] вказувала, що відповідач отримала грошові кошти від позивача в борг, що підтверджується розпискою, яка містить в собі всі ознаки, притаманні договору позики. До того ж відповідач зобовязалась особисто повернути грошові кошти, що виключає можливість погашення боргу іншими особами замість неї. Але до теперішнього часу борг не повернутий, тому при зверненні до суду з позовом були розраховані збитки від інфляції та три проценти річний за період прострочення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні з таких підстав. По-перше, позивач пропустив строк позовної давності, оскільки позов надійшов до суду 17 серпня 2016 року, а строк сплив 15 серпня 2016 року. По-друге, в розписці [PERSON] не міститься вказівок про отримання грошей в борг або в позику. Надаючи пояснення, представник [PERSON] підтвердив суду, що [PERSON] дійсно отримала грошові кошти в сумі 60000,00 грн., але наполягав на тому, що вона їх взяла для використання в сумісній з позивачем діяльності. По-третє, відповідач повернула [PERSON] частину боргу в сумі 34000,00 грн. шляхом перерахування третіми особами грошових коштів на рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». І останнє, це те, що за його підрахунками витрати від інфляції за весь час прострочення складають лише 33033,52 грн., а не 53940,00 грн. як вказано в розрахунках позивача. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані ними докази, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмової формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Як вбачається із матеріалів справи, 26 липня 2013 року відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] гроші в сумі 60000,00 грн., які вона зобовязалася повернути до 15 серпня 2013 року, про що видала власноручно написану розписку. Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цім Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник відповідача стверджував, що грошові кошти [PERSON] взяла у [PERSON] на розвиток спільної з ним діяльності. Однак, належних і допустимих доказів на підтвердження цього представником відповідача не надано. Аналізуючи текст розписки, складеної власноруч [PERSON], суд приходить до висновку, що відповідач, розуміючи той факт, що [PERSON] передав грошові кошти 60000,00 грн. в її володіння, підтвердила їх отримання та взяла на себе обовязок повернути ці грошові кошти позивачу в повному обсязі. Це, в свою чергу, прямо вказує на виникнення у [PERSON] боргового зобовязання по відношенню до [PERSON] Але, до теперішнього часу відповідач не повернула позивачу борг, тому позов в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 60000,00 грн. підлягає задоволенню. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] про повернення на користь позивача частини заборгованості в сумі 34000,00 грн. шляхом здійснення грошових переказів від інших осіб на рахунок [PERSON], відкритий в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Адже представлені платіжні доручення і квитанції не містяться в собі вказівки про здійснення оплати в рахунок погашення боргу за розпискою від 26 липня 2013 року. Більш того, відповідач [PERSON] повинна була повернути борг особисто, а доказів, які б засвідчили узгодження з позивачем питання повернення грошових коштів іншими особами замість відповідача, суду представником [PERSON] не представлено. Оскільки відповідач [PERSON] прострочила виконання грошового зобовязання, вона, на підставі ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобовязана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує з 16 серпня 2013 року. Як вбачається з розрахунку, представленого [PERSON] представником позивача, за період з 16 серпня 2013 року по 12 серпня 2016 року розмір трьох процентів річних від простроченої суми складає 5390,14 грн., з чим, до речі, погодився представник [PERSON], а сума інфляційних витрат становить 53940,00 грн. Такий розрахунок є математично вірним та складений з урахуванням рекомендацій, викладених у листі Верховного Суду України № 62-97 від 03 квітня 1997 року, який є чинним на момент розгляду даної справи. На підставі викладеного вище, позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню. Підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача суд не вбачає, оскільки він звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів вчасно. Так, на поштовому конверті, в якому позов надійшов до суду, є позначка про реєстраційний номер цінного листа 6100132540787. Виходячи з відомостей, зазначених у квитанції відділення поштового звязку № 1 Харківської дирекції УДПП№ «Укрпошта», цінний лист з реєстраційним номером 6100132540787 був прийнятий до відправлення на адресу суду 12 серпня 2016 року, тобто до моменту спливу трирічного строку позовної давності. Одночасно з задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 1193,30 грн.

Outcome: approved