Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в якому просить встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті 24 вересня 2015 року [PERSON]. В позовній заяві вказує, що він , є внуком померлого 24.09.2015 року [PERSON] . Після смерті його дідуся відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0, 6972 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розмташована на території Гореницької сілської ради Києво-Святошинського району Київської області, земельну ділянку площею 0, 150 га, яка розташована за адресою: с. Гореничі, вул. Підгірна, 41 Києво-Святошинського району Київської області, земельну ділянку площею, 0, 3811 га, надану для ведення особистого сільського господасртва, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області, земельну ділянку площею 0, 1048 га, надану для ведення особистого сільського господарства, яка розташована за адресою: с. Гореничі, вул. Леніна, та 2/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На день смерті дідуся з ним проживала йог дружина, відповідачка [PERSON], [INFO], яка прийняла спадщину. Весь час після смерті дідуся, відповідачка йому повідомляла, що він повинен був подати заяву про прийняття спадщини після 6 місяців з дня смерті дідуся. Перед закінченням встановленого строку прийняття спадщини він все-таки поцікавився у юриста та дізнався про те, що повинен був подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини до спливання 6-ти місячного строку, але не встиг цього зробити через його хворобу, про що свідчить медична довідка за № 236 від 25.03. 2015 року, яка видана Київським центром спортивної медицини. Після його одужання 29.03. 2015 року він звернувся з заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] від 08.04. 2015 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв»язку з пропущенням строку прийняття спадщини. Весь час він постійно цікавився спадщиною дідуся та від спадщини не відмовлявся. Таким чином він вважає, що встановлений законом строк прийняття заяви про прийняття спадщини пропущений ним з поважних причин. Письмової згоди спадкоємця, яка прийняла спадщину на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини або про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відповідачка не надала. На підставі вищевказаного просив суд визначити йому додатковий місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 24 вересня 2015 року. Позивач в судове засідання з»явився, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання з»явилась, позов не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа без самостійних вимог: Головне територіальне управліня юстиції у Київській області до суд не з»явились, про день, час та місце слухання справи належним чином повідомлені. Крім того згідно частини 4 поскільки статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Із матеріалів справи встановлено що: 24 вересня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 343675. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходить із наступних положень закону. Так, у відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини , а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Згідно із ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість у судовому засіданні встановлено , що позивач названих вище вимог закону не дотрималась та після відкриття спадщини не подавала до нотаріальної контори заяви, що стверджено копією спадкової справи після смерті [PERSON], 24 вересня 2015 року. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини ( ст. 1272 ЦК України). В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок , що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов'язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання тим процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин. Це є обов'язковим для обох названих видів спадкування. Виникнення у нього права на спадкування за законом, залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, якяк правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця. У зв'язку з цим, для прийняття спадщини за законом йому слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за заповітом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину і в порядку спадкування за законом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред'явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Виписане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, яка за ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як спадкоємець першої черги не зверталася до нотаріуса і відповідною заявою про прийняття спадкового майна , щоб спадкувати , позивач, у встановлений законом строк, повинна була подати до нотаріальної контори заяву про таке бажання, проте вона цього не зробила. Таким чином, жодних доказів тому, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом, вона не надала, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом. [PERSON] просить встановити йому додатковий строк місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті 24 вересня 2015 року [PERSON]. Причиною пропуску строку на прийняття спадщини вказує те, що через його хворобу він не міг подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, про що свідчить медична довідка за № 236 від 25.03. 2015 року, яка видана Київським центром спортивної медицини. Позивачу було достеменно відомо про смерть 24 вересня 2015 року [PERSON] і він не оспорює цей факт. Строк на прийняття спадщини спадкоємцями сплив 24 березня 2016 року. Подання заяви про відмову від спадщини є правом спадкоємця, а її відсутність не може підтверджувати або спростовувати наявність у спадкоємця волевиявлення щодо прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обставини, на які посилається позивач, такими не є. Поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини позивач не навів. Обєктивних, непереборних, істотних труднощів у позивача для вчинення нею дій по зясування змісту заповіту чи поданню до будь-якої нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті 24 вересня 2015 року [PERSON] не було. Згідно частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові на що звертає увагу відповідач та просить відмовити позивачці у визначенні додаткового строку. Враховуючи викладене позивачці слід відмовити в задоволенні позову у визначенні додаткового строку на прийняття спадщини після смерті 24 вересня 2015 року [PERSON].

Outcome: dismissed