Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що Рішенням виконавчого комітету Ізянської сільської ради від 25.12.1997 року йому передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, площею 0,16 га. для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Рішенням 6 сесії 4 скликання Ізянської сільської ради від 14 травня 2003 року йому видано правовстановлюючі документи на житловий будинок на власній земельній ділянці. На підставі цього КП «Архітектура» виготовило будівельний [NUMBER] на забудову земельної ділянки по [ADDRESS], з погодженням головного архітектора Хустського району. Після завершення всіх будівельних робіт Хустським ДПТІ 26.11.2013 року виготовлено технічний паспорт на будинок [ADDRESS]. Однак, до сьогоднішнього дня, він не може отримати декларацію про готовність об'єкта до експлуатації для подальшої реєстрації будинку, оскільки у нього відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку, на якій розташована вказана будівля. При зверненні до землевпорядної організації з метою проведення реєстрації земельної ділянки встановлено що через відсутність документу що посвідчує його право власності на житловий будинок зробити цього не може. Також ним було з'ясовано, що в Архівному відділі Хустської РДА відсутнє рішення Ізянської сільської ради про передачу йому у приватну власність земельної ділянки. На даний час вирішити питання про визнання права власності на дану земельну ділянку інакше як в судовому порядку у нього не має можливості, а без правовстановлюючих документів не може виготовити технічну документацію на дану земельну ділянку та не може виготовити документи на право власності на житловий будинок. Тому він звернувся до суду з даним позовом і просить суд задовольнити його вимоги відповідно до положень визначених ст.120 Земельного Кодексу України та ст. 344 ЦК України. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. До суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. В заяві позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позову в повному обсязі. Представник відповідача - Ізянської сільської ради Хустського району в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява за підписом Ізянського сільського голови, в якій йдеться про визнання позову та розгляд справи у відсутності їх представника. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Судом встановлено, що позивач за рішенням виконавчого комітету Ізянської сільської ради від 25.12.1997 року отримав безкоштовно для забудови земельну ділянку площею 0,16 га. для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташовану за адресою: [ADDRESS]. На вказаній земельній ділянці позивачем зведено житловий будинок, на який за Рішенням 6 сесії 4 скликання Ізянської сільської ради від 14 травня 2003 року йому видано дозвіл на видачу правовстановлюючих документів. Після чого позивач замовив виконання проектної документації на будинок, і на його замовлення КП «Архітектура» виготовило будівельний [NUMBER] на забудову земельної ділянки по [ADDRESS], з погодженням головного архітектора Хустського району. Крім цього, Хустським ДПТІ 26.11.2013 року виготовлено технічний паспорт на будинок позивача, в якому він з сім'єю фактично проживає з 2003 року. Згідно з вимогами ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Відповідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Статтею 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно із ст.344 ч.4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. На підставі наведеного, та беручи до уваги докази надані до матеріалів справи та

Outcome: approved