Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON]сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, а саме, на 3/5 частини житлового будинку загальною площею 61,5 кв. м., житловою площею 45,4 кв. м., що складається з житлового будинку літ. «А», хліва з підвалом літ. «Б», який знаходиться за адресою: с. Шляхтинці вул. Зелена, 5 Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після смерті[PERSON], померлого 02 грудня 1999 року, посилаючись на те, що після смерті його батька відкрилась спадщина за законом на частку даного житлового будинку. Однак, постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з тих підстав, що державна реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок не проведена. У судовому засіданні позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, однак попередньо подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Представник третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, однак попередньо подали до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що 24 грудня 1993 року померла баба позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 018626, видане 23.12.1997 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської райдержадміністрації Тернопільської області, актовий запис № 28. Після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняли її діти [PERSON] та [PERSON], які на день смерті проживали з спадкодавцем та вступили в управління спадковим майном (по 1/10 частці будинковолодіння). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] стали співвласниками по 3/10 частки спірного житлового будинку. 12 травня 1994 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД № 251913, видане 14.05.1994 р. Лозівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 14. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/5 частки в будинковолодінні, яка належала [PERSON], як члену колгоспного двору та 1/10 частки в будинковолодінні, яку дядько позивача успадкував після смерті своєї матері [PERSON], але за життя не оформив своїх спадкових прав (разом 1/5 + 1/10 = 3/10). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв його брат [PERSON]. 02 грудня 1999 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 074476, видане 06 грудня 1999 року Шляхтинецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 16. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/5 частки в будинковолодінні, яка належала [PERSON], як члену колгоспного двору, 1/10 частки в будинковолодінні, яку батько позивача успадкував після смерті своєї матері [PERSON] та 3/10 частки в будинковолодінні, яку його батько успадкував після смерті свого брата [PERSON], але за життя не оформив своїх спадкових прав (разом 1/5 + 1/10 + 3/10 = 6/10 = 3/5). У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова за № 531/2017 р. після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом № 1681 від 22.11.2017 р. Інші спадкоємці дружина померлого [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини, подавши відповідну заяву. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Отже, оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991 (до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення в дію вказаного Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Позивача баба [PERSON], яка померла 24.12.1993 року, була головою колгоспного двору в селі Шляхтинці Тернопільського району Тернопільської області по вул. Зелена, 5, членами якого станом на 01 липня 1990 року також були її сини [PERSON], який помер 12.05.1994 року та [PERSON], який помер 02.12.1999 року, невістка [PERSON] та внук [PERSON] і які станом на 01.07.1990 року проживали разом, що підтверджується довідкою № 6 від 03.01.2018 року, виданою [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Отже, вказане домоволодіння належало вищезазначеним пяти членам колгоспного двору в рівних частинах на праві сумісної власності, тобто, по 1/5 частині кожному. З інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 07.12.2017 р. № 1341 встановлено, що станом на 01.12.2017 р. по обліку бюро будинковолодіння № 5, що по вул. Зелена в с. Шляхтинці рахується за: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім цього, 01.12.2017 р. Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення позивача виготовлено технічний паспорт на житловий будинок № 5 по вул. Зелена в с. Шляхтинці Тернопільського району, у якому вказана характеристика будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку літера «А» загальна площа приміщень становить 61,5 кв. м., житлова 45,4 кв. м. 13 грудня 2017 року за № 3363/02-14 державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого 02 грудня 1999 року на вищезазначене спадкове майно з тих підстав, що державна реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок не проведена. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за позивачем права власності на 3/5 частини житлового будинку загальною площею 61,5 кв. м., житловою площею 45,4 кв. м., що складається з житлового будинку літ. «А», хліва з підвалом літ. «Б», який знаходиться за адресою: с. Шляхтинці вул. Зелена, 5 Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після смерті[PERSON], померлого 02 грудня 1999 року.

Outcome: approved