Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно як на частку в сумісній власності. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з квітня 1990 року до [INFO] він проживав з [PERSON], однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Весь цей час вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [INFO] народилася донька - [PERSON], батьками якої є позивач [PERSON] та [PERSON], крім того, з ними однією сім'єю проживала донька [PERSON] - [PERSON], яку позивач вважав та вважає своєю донькою, хоча офіційно не удочерив її. Однією сім'єю позивач з [PERSON] проживали в домоволодінні по [ADDRESS], який був власністю Новоайдарського ОП «Плодородіє». 28 травня 1992 року, позивач з померлою [PERSON] придбали зазначений будинок, але оскільки вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, вирішили оформити договір купівлі-продажу на [PERSON] В будинку вони мешкали разом до грудня 2007 року. [INFO] [PERSON] померла, їх спільні діти одружилися, донька [PERSON] мешкає окремо, а позивач та донька [PERSON], прописані та мешкають за адресою [ADDRESS]. Діти спадкодавця мають право на спадкування. Оскільки зазначене домоволодіння, придбане позивачем та померлою [PERSON] у спільному проживанні, на їх кошти, позивач вважав, що цей будинок є їх спільною власністю, будь-яких питань або спорів щодо належності будинку в них ніколи не виникало. В серпні 2006 року, позивач з померлою [PERSON] отримали кредит та передали в іпотеку свій будинок, однак [INFO] [PERSON] померла, та позивач самостійно виконував зобов'язання за договором. Через викладені обставини позивач не може претендувати на спільно набуте майно, яке набуто в період спільного проживання з [PERSON], та звернувся до суду з позовом встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно як на частку в сумісній власності за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечень щодо позовних вимог суду не надала. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що з квітня 1990 року до [INFO] позивач [PERSON] проживав з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [INFO] народилася донька - [PERSON], батьками якої є позивач [PERSON] та померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 13) Також, з ними однією сім'єю проживала донька [PERSON] - [PERSON], яку позивач вважав та вважає своєю донькою, хоча офіційно не удочерив її. Факт зміни [PERSON] прізвища з «[PERSON]» на «[PERSON]» підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 14). З наказу Новоайдарської районної організації орендодаторів «Плодородіє» від 11.05.1992 року № 16 «Про продаж житлового будинку в особисту власність» вбачається, що [PERSON] наказано продати житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 74), в якому позивач [PERSON] та померла [PERSON] проживали однією сім'єю. З договору купівлі-продажу від 28 травня 1992 року, вбачається, що власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] (а.с. 81-82). Позивач з померлою [PERSON] придбали зазначений будинок, але оскільки вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, вирішили оформити договір купівлі-продажу тільки на [PERSON] У вищезазначеному будинку [PERSON] та [PERSON] мешкали разом до грудня 2007 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Їх спільні діти одружилися, донька [PERSON] мешкає окремо, а позивач та донька [PERSON], прописані та мешкають за адресою [ADDRESS]. Діти спадкодавця мають право на спадкування. Оскільки зазначене домоволодіння, придбане позивачем та померлою [PERSON] у спільному проживанні, на їх кошти, позивач вважав, що цей будинок є їх спільною власністю, будь-яких питань або спорів щодо належності будинку в них ніколи не виникало. В серпні 2006 року, позивач [PERSON] з померлою [PERSON] отримали кредит та передали в іпотеку житловий будинок. [INFO] [PERSON] померла, та позивач самостійно виконував зобов'язання за договором, що підтверджується копією договору іпотеки від 04.08.2006 р. (а.с. 15-17), копіями квитанцій (а.с. 18-27), копією акта № 7272 від 05.07.2016 р. остаточного розрахунку за кредитним договором (а.с. 28). Через викладені обставини позивач не може претендувати на спільно набуте майно, яке набуто в період спільного проживання з [PERSON], та звернувся до суду з позовом встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно як на частку в сумісній власності за захистом своїх прав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду пояснення про те, що з померлою [PERSON] була знайома приблизно з 1977 року, працювали разом на підприємстві «Сільхозтехніка». Також на цьому підприємстві працював з 1980 року позивач [PERSON] В 1987 році помер перший чоловік [PERSON] Через рік, після смерті першого чоловіка, померла [PERSON] почала зустрічатися з позивачем [PERSON] Приблизно з 1989 року вони почали проживати разом. Потім підприємство почало будівництво житлових будинків для своїх працівників, [PERSON] та [PERSON] були в черзі на житло. Житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] був наданий на двох - [PERSON] та [PERSON], але правовстановлюючі документи видані на ім'я [PERSON] З 1990 року позивач та померла [PERSON] почали проживати у вищезазначеному будинку. У 1991 році в них народилася спільна донька - [PERSON]. Також з ними проживала донька [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON]. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком [PERSON] Даних про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання об'єктивно підтверджують і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Разом із тим, згідно з ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або будь якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше майно не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 СК України. Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України, слід виходити з того що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь якому іншому шлюбі та між ними склалися установлені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, у продовж якого було придбане спірне майно. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися установлені відносини, що притаманні подружжю. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпеченні життєдіяльності сім'ї. Виходячи з норм СК України суд вважає, що сім'я складається з чоловіка та жінки, їхніх дітей (власних або прийомних) і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Тобто лише при підтвердженні належними достатніми доказами існування усіх вищезазначених притаманних сім'ї зв'язків між [PERSON] та [PERSON] в період з квітня 1990 р. по час смерті [PERSON] та не перебування цих осіб в зареєстрованому шлюбі, може бути встановлений факт проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування з об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб, без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, згідно ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, підтверджені в судовому засіданні, а також підтверджені письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 3, 21, 36, 60, 61, 63, 70, 74 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України, постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved