Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON],\~[PERSON], третя особа: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Дизель»\~про визнання права власності, який в процесі розгляду справи уточнив. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 27.06.2015 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на двокімнатну квартиру № 34 загальною площею 46,2 кв. м., що розташована у пятиповерховому будинку по вул. Танкопія, 19/1 у м. Харкові. Зазначена квартира була отримана [PERSON] по ордеру № 2462 від 03.11.1964 року на підставі рішення виконкому Московської районної ради депутатів трудящих м. Харкова № 154 від 24.10.1964 року. Повна вартість квартири складала 3758,06 рублів та була викуплена за кошти матері позивача [PERSON]. Перший пайовий внесок був сплачений нею у розмірі 1533,64 руб. Останній внесок був виплачений у 1978 році. Таким чином, внески виплачені в повному обсязі, та [PERSON] набула права власності на спірну квартиру. За життя матір*ю позивача [PERSON] був складений заповіт, яким вона на час своєї смерті зробила наступне розпорядження: все своє майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті, та на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу. Після смерті матері, позивач звернувся до Дванадцятої Харківської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва йому було відмовлено. В зв'язку з чим, позивач просить суд визнати за ним, право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON], померлої 27.06.2015 року. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати на ним право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину зазначеної квартири. Також до суду звернувся відповідач [PERSON] з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Дизель»\~про визнання права власності. В обґрунтування позову зазначив, що з [PERSON] вони одружились у 1958 році та разом мешкали до самої її смерті. Під час шлюбу [PERSON] та членам її родини, на підставі рішення виконкому Московської районної ради депутатів трудящих м. Харкова № 154 від 24.10.1964 року, був виданий ордер № 2462 від 03.11.1964 року на отримання двокімнатної ізольованої квартири № 34, загальною площею 46,2 кв. м., розташованої у будинку по вул. Танкопія, 19/1 у м. Харкові. Спірна квартира відноситься до житлово-будівельного кооперативу. За життя дружиною [PERSON] - [PERSON] був складений заповіт, яким вона на час своєї смерті зробила наступне розпорядження: все своє майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті, та на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON]. В свою чергу, у шестимісячний термін, позивачем за зустрічним позовом була подана відмова від спадщини на користь свого сина - [PERSON]. Інші спадкоємці у встановлений законом строк до нотаріуса не звертались. У зв'язку з чим, [PERSON] просить суд визнати за ним, право власності на ? частину квартири [ADDRESS], як спільного майна подружжя, придбаного разом із [PERSON], померлою 27.06.2015 року. Позивач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні викладені в позові обставини підтримав в повному обсязі, надав пояснення та просив суд позов задовольнити та визнати за ним право власності на ? частину двокімнатної квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 27.06.2015 року. Також зазначив, що спірну квартиру батьки придбали в період шлюбу. На час смерті матері в квартирі були зареєстровані та мешкали його батьки та він. Мати тривалий час хворіла, він з батьком доглядав за нею протягом 9 років. В 2005 році мати залишила на його користь заповіт. Після смерті матері він подав заяву про прийняття спадщини за заповітом, а батько відмовився від спадщини. Проти задоволення зустрічного позову не заперечував. Відповідач по первісному позову (позивач по зустрічному позову) [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі та просив їх задовольнити, також просив суд задовольнити зустрічний позов. При цьому пояснив, що із дружиною перебував у зареєстрованому шлюбі з 1958 року. Спірну квартиру він та його дружина [PERSON] придбали у період шлюбу за спільні кошти, членом кооперативу була дружина. Від шлюбу вони мають двох синів [PERSON] та [PERSON]. Дружина за життя залишила заповіт на [PERSON]. Зазначив, що на обовязкову частку він не претендує. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позови не визнав та зазначив, що спірну квартиру придбали батьки в період шлюбу. Про заповіт на користь брата йому стало відомо в 2015 році, після смерті матері. Він 20 років не мешкає в спірній квартирі, після смерті матері не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, він не є пенсіонером або інвалідом. Просив суд в задоволенні позовів відмовити. Також зазначив, що при отримані квартири батьками, він був вписаний в ордер, як член родини, тому він претендує на ту частку, яку визнає суд. При цьому розясненим судом правом щодо подання зустрічного позову відповідач не скористався, ніякого позову до суду не подав. Представник третьої особи - Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Дизель»\~в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, заперечень щодо задоволення позову не мали. Суд, вислухавши позивача, відповідачів, дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає позовну заяву, як первісну так і зустрічну, такими, що підлягають задоволенню виходячи із наступного. Згідно із\~ст. 1 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~\~ч.1\~ст. 11\~\~ЦПК України\~\~суд\~\~розглядає цивільні справи\~\~не інакше як за зверненням фізичних\~\~чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть\~\~участь у справі. Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Принцип змагальності в цивільному судочинстві забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно свідоцтва про народження VІІ-УР № 1265647, виданого 07.09.1967 р. Палацом новонароджених м. Харкова, батьками [PERSON], [INFO], є: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 15). Згідно свідоцтва про одруження ІІ-ЯР № 528972, виданого 06.11.1958 року Варварівською сільською радою, 06.11.1958 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище Горбунцова), актовий запис № 44.(а.с.17) За життя [PERSON] залишила заповіт від 14.06.2005 року, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої харківської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер 4-792, згідно якого, [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], все своє майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті та на що вона за законом матиме право, [PERSON] заповіла синові [PERSON], [INFO]. (а.с. 11). [PERSON] померла 27 червня 2015 р. (свідоцтво про смерть 1-ВЛ № 498228 від 30 червня 2015 р., видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.) Згідно довідки, виданою ОСББ «Дизель» 18.01.2016 року № 171, [PERSON], була власником квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира була отримана [PERSON] по ордеру № 2462 від 03.11.1964 року на підставі рішення виконкому Московської районної ради депутатів трудящих м. Харкова № 154 від 24.10.1964 року. Повна вартість квартири складала 3758,06 рублів, повністю пайовий внесок було нею виплачено 25.11.1978 року (а.с. 12). Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується довідкою, виданою ОСББ «Дизель» 18.01.2016 року № 172, [PERSON] проживала та постійно була зареєстрована за адресою: [INFO]. На момент смерті з нею були зареєстровані [PERSON] - чоловік та [PERSON] - син.(а.с. 13). Відповідно свідоцтва про народження Ш-ЯР № 437554, виданого 12.01.1959 р. Варварівською сільською радою Полтавської області, батьками [PERSON], [INFO], є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON], а відповідач (позивач по зустрічному позову) [PERSON] - чоловіком. Також відповідач [PERSON] є сином померлої [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? частину квартири [ADDRESS], так як квартира була придбана в період шлюбу та ? частина належить чоловікові [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року (чинного на час сплати пайових внесків) та правової позиції п. 11 Постанови Верховного суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» - член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гаражу, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Аналогічні норми передбачені ст. 384 ЦК України, в редакції 2003 року, де зазначено, що будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю.\~ Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її.\~ У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.01.2016 року, державний нотаріус Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, вивчивши документи, подані [PERSON], для оформлення спадщини після смерті матері позивача [PERSON], померлої 27.06.2015 року, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на імя спадкодавця на квартиру, в звязку з чим відсутні правові підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину.(а.с. 10). Згідно відповіді Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 20.04.2016 р. № 1272/01-16 та наданої копії спадкової справи після померлої 27.06.2015 року [PERSON], яка мешкала в м. Харкові, вул. Танкопія, 19/1, 34, заведена спадкова справа № 894/2015 на підставі заяви від 03 жовтня 2015 року сина спадкодавця [PERSON], який мешкає в м. Харкові, вул. Танкопія, 19/1, 34, про прийняття спадщини. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 03.10.2015 року, вбачається, що в нотаріальній конторі зберігається заповіт від імені [PERSON], [INFO], посвідчений 14.06.2005 року, стан заповіту - чинний. Згідно ч.3\~ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визначають дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства. Що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5\~і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] - син померлої [PERSON], який мешкав разом з померлою на час відкриття спадщини, та є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину після смерті матері. Суд приймає до уваги надані докази, пояснення сторони позивача, викладені факти приватного нотаріуса в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.01.2016 р., що [PERSON] прийняв спадщину у встановленому законом порядку, так як подав заяву до нотаріальної контори, крім того, позивач мешкав та зареєстрований із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно ч.1\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оцінюючи в сукупності надані докази в процесі розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є мотивованими та підлягають задоволенню. Згідно ст.. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, який був чинним на час придбання спірного майна, - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічні положення були закріплені Сімейним кодексом України, який діяв на час смерті [PERSON], де в ст. 60 зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також підлягає задоволенню зустрічний позов [PERSON] щодо визнання за ним права власності на ? частину спірної квартири, у звязку із тим, що в судовому засіданні встановлено, що спірна квартира була придбана у період шлюбу із [PERSON] за спільні кошти та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved