Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ними, згідно якого відповідач позичив у нього грошові кошти в розмірі 73000,00 дол. США, для здійснення підприємницької діяльності, та зобов'язувався повернути їх в строк до 15.10.2016 року, що підтверджується письмовою розпискою. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами повернути кошти, однак, [PERSON] взятого на себе зобов'язання не виконав. Уточнивши позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача в його користь суму основного боргу в розмірі 73000,00 дол. США, що становить 1 933 186,00 грн. (за курсом НБУ - 26,482), суму процентів в розмірі 13 794 дол. США, що еквівалентно 365 292,71 грн. (за курсом НБУ - 26,482); 3% річних, за період 15.10.2016 р. по 16.07.2018 р. в розмірі 98326,19 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 липня 2018 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив: Як вбачається із письмової розписки, оглянутої у судовому засіданні, [PERSON], житель [ADDRESS], позичив у [PERSON] в м. Тернопіль 73 000 (сімдесят три тисячі) доларів США, які зобов'язується повернути в строк 15.10.2016 року. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. У судовому засіданні, із наявних при матеріалах справи, письмових доказів встановлено, що на момент звернення позивача до суду, відповідач не виконав зобов'язання за договором позики, оскільки не повернув отримані від нього кошти в сумі 73 000,00 доларів США, що еквівалентно (станом на 06.03.2018 року 100 дол. США:26,482 грн.) 1 933 186 (один мільйон дев'ятсот тридцять три тисячі сто вісімдесят шість) грн. 00 коп. Згідно статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства». Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір відсотків за користування коштами позивача на рівні облікової ставки НБУ за період із 16.10.2016 р. по 06.03.2018 р. буде складати у розмірі 356 891, 95 грн., із розрахунку, виходячи із суми боргу станом на 16.10.2016 року у гривнях, який складає 1 883 940,20 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача суму боргу в розмірі 73 000,00 доларів США, що еквівалентно (станом на 06.03.2018 року 100 дол. США:26,482 грн.) 1 933 186 (один мільйон дев'ятсот тридцять три тисячі сто вісімдесят шість) грн. 00 коп., а також суму процентів в розмірі 356 891 (триста п»ятдесят шість тисяч вісімсот древ»яносто одну) грн. 95 коп., частково задовольнивши його вимоги у цій частині. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних за період з 16.10.2016 року по 16.07.2018 року буде складати 98 913,00 грн із розрахунку: 1883940,20 грн. х3%х635/365=98913 грн., де 1883940,20 грн. сума боргу станом на 16.10.2016 року, 635 - кількість прострочених днів. Оскільки позивач просив стягнути із відповідача 98326,19 грн., тому його позовні вимоги у цій частині є підставними та підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial