Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь грошові кошти в сумі 871182грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним обранням міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, позбавлення прав вільного пересування, втратою життєвого часу на тривалі допити, судові засідання, слідчі дії, йому спричинено моральну шкоду, яку визначає в розмірі 871182грн. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача [PERSON] управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не прибув, надіслали до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, та просять відмовити в задоволенні позову. 07.09.2018 року надіслали до суду відзив на позовну заяву, в якому просять у задоволення позову [PERSON] відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що Головне управління Національної поліції в Київській області є неналежним відповідачем в справі. Крім того, в позовній заяві не зазначено, в чому саме полягає моральна шкода, з яких міркувань виходив позивач визначаючи її розмір, якими доказами підтверджується така шкода і чи є зв'язок між шкодою і неправомірними діями відповідача в справі. (а.с.63-65,87). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25 серпня 1998 року слідчим СВ Тетіївського РВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON] винесено постанову про порушення кримінальної справи стосовно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ст.215 ч.2 КК України. (а.с.11). 25.08.1998 року [PERSON] в порядку ст.115 КПК України був затриманий по підозрі у вчиненні злочину і поміщений в ІТТ Тетіївського РВ ГУ МВС України в Київській області. Постановою про звільнення з ізолятора тимчасового тримання, винесеною 28.08.1998 року прокурором Тетіївського району Київської області [PERSON], підозрюваного [PERSON] звільнено з ІТТ Тетіївського РВ ГУ МВС України в Київській області та обрано стосовно нього міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. (а.с.12,14). 01.10.1998 року [PERSON] в порядку ст.115 КПК України був затриманий по підозрі у вчиненні злочину, передбаченого ст.215 ч.2 КК УКраїни і поміщений в ІТТ Тетіївського РВ ГУ МВС України в Київській області. Постановою про звільнення з ізолятора тимчасового тримання, винесеною 03.10.1998 року в.о.прокурора Тетіївського району Київської області [PERSON], підозрюваного [PERSON] звільнено з ІТТ Тетіївського РВ ГУ МВС України в Київській області та міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд стосовно нього залишено попередньою. (а.с.16,18). 11.08.1999 року постановою слідчого прокуратури Тетіївського району притягнуто [PERSON] в якості обвинуваченого і предявлено йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.215 ч.2, 111ч.2 КК України. (а.с.19-21). 19.08.1999 року кримінальна справа №23/2285 із затвердженим прокурором обвинувальним висновком по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.215 ч.2, 111ч.2 КК України, була направлена на розгляд до Тетіївського районного суду Київської області. (а.с.22-30). 11.10.1999 року постановою Тетіївського районного суду Київської області, кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за ст.ст.215 ч.2, 111ч.2 КК України, повернуто прокурору Тетіївського району Київської області на додаткове розслідування. (а.с.31). 28.10.1999 року постановою про закриття кримінального переслідування в частині предявленого обвинувачення, винесеною слідчим прокуратури Тетіївського району, закрито кримінальне переслідування по ст.111 ч.2 КК України стосовно [PERSON] за відсутністю в його діях складу злочину, згідно ст.6 п.2 КПК України. (а.с.32-33). 15.11.1999 року кримінальна справа №23-2285 за ознаками злочину, передбаченого ст.215 ч.2 КК України, провадженням зупинена на підставі п.3 ст.206 КПК України, в звязку з не встановленням особи, що вчинила злочин. (а.с.38). Із листа Тетіївського районного відділу ГУ МВС України в Київській області від 30.11.2001 року №23/4016, адресованого [PERSON], встановлено, що в даний час попереднє слідство по кримінальній справі №23-2285 відновлено, проводиться розслідування. (а.с.36). [PERSON] звернувся до Тетіївського районного суду Київської області із заявою про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ст.215 ч.2 КК України, знаходиться без руху майже 6 років, що дає йому право вимагати відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 16.05.2005 року, заяву [PERSON] про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду. (а.с.48). 23.09.2009 року постановою судді Тетіївського районного суду Київської області, відкрито провадження за скаргою захисника [PERSON] на постанову слідчого СВ Тетіївського РВ ГУ МВС України в Київській області від 25.08.1998 року про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за ст.215 ч.2 КК України. (а.с.49). Постановою судді Тетіївського районного суду Київської області від 19.10.2009 року, скарга захисника [PERSON] на постанову слідчого СВ Тетіївського РВ ГУ МВС України в Київській області від 25.08.1998 року про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за ст.215 ч.2 КК України, залишена без задоволення. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 12.11.2009 року, постанову судді Тетіївського районного суду Київської області від 19.10.2009 року, залишено без змін. (а.с.50-51). Із листа Тетіївського районного відділу ГУ МВС України в Київській області від 26.06.2014 року №Г-118, адресованого [PERSON], вбачається, що в ході розгляду заяви [PERSON] встановлено, що в кримінальній справі рішення щодо закриття кримінальної справи щодо нього та зняття міри запобіжного заходу не має. (а.с.43). Із листа Тетіївського районного відділу ГУ МВС України в Київській області від 26.06.2014 року №Г-118, адресованого [PERSON], вбачається, що в ході розгляду клопотання було направлено лист на «102» ГУ НП в Київській області для зняття з обліку ІП Статистика, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд обраний в рамках кримінальної справи №23-2285 від 28.08.1998 року, підозрюваному [PERSON], [INFO]. (а.с.46). Із листа Білоцерківської місцевої прокуратури від 13.07.2018 року №33-04/4103 вих-18, адресованого [PERSON], встановлено, що в провадженні СВ Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області перебувало кримінальне провадження №12017110300000251 від 06.09.2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 25.08.1998 року. За наслідками досудового розслідування даного кримінального провадження, старшим слідчим СВ Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП в Київській області [PERSON] 16.03.2018 року прийнято рішення про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, в звязку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. (а.с.90-92). Із пояснень представника позивача вбачається, що [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом з 25.08.1998 року по 16.03.2018 року, що становить 19 років 7 місяців, що відповідає 234 повних календарних місяців. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч.2 ст.1176 ЦК України,\~право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.7 ст.1176 ЦК України, порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Зокрема, вищезазначений порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п.2 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року в справі №6-2203цс15. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», розмір мінімальної заробітної плати на 2018 рік становить 3723гривень. Судом встановлено, що [PERSON] перебував під слідством з 25.08.1998 року по 16.03.2018 року, що становить 19 років 7 місяців, що відповідає 234 повних календарних місяців, тому розмір відшкодування моральної шкоди становить 871182грн. (3723 х234). Статтею 12 ЦПК України\~встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази щодо заподіяння шкоди позивачу, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved