Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: 1) визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його честі, гідності та недоторканість ділової репутації наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] 15.08.2019 під час ознайомлення кандидатів на посаду директора комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Єлизаветівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» із закладом загальної середньої освіти, його трудовим колективом та представниками батьківського самоврядування про те, що його було звільнено з Долинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів через те, що він ображав дівчат; 2) зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію, шляхом публічного озвучення [PERSON] на найближчих масових зборах жителів с. Єлизаветівка, які відбудуться після набрання чинності судовим рішенням в даній справі, наступного тексту спростування: «15.08.2019 під час ознайомлення кандидатів на посаду директора комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Єлизаветівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» із закладом загальної середньої освіти, його трудовим колективом та представниками батьківського самоврядування мною, [PERSON] , озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносного [PERSON] , а саме про те, що його було звільнено з Долинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів через те, що він ображав дівчат»; 3) стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 50 000 грн. Представник відповідача [PERSON] в порядку ст. 178 ЦПК України подала відзив на позовну заяву, вказуючи, що позовна заява подана безпідставно та не містить належних та допустимих доказів того, що відповідачка дійсно поширила інформацію, яка не відповідає дійсності чим порушила честь гідність та ділову репутацію позивача. Дійсно 15.08.2019 у с. Єлизаветівка Приморського району Запорізької області була проведена відділом освіти Приморської РДА зустріч з метою ознайомлення кандидатів із закладом загальної середньої освіти, його трудовим колективом та представниками батьківського самоврядування з питання конкурсного відбору на посаду директора комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Єлизаветівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад. На даній зустрічі були присутні кандидати на посаду директора, батьки та учні школи, члени конкурсної комісії та інші мешканці села. Там же була присутня відповідач - [PERSON] та позивач [PERSON] . В позовній заяві було зазначено, що «під час цієї зустрічі відповідач публічно заявила про те, що позивача було звільнено з Долинської загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів через те, що він ображав дівчат, та все це мало вплив не лише на негативне відношення оточуючих до нього та його родини, а і на нібито неупередженість рішення конкурсної комісії». Вважає, що це висловлювання є безпідставним, з огляду на те, що відповідачка у блоці питань до кандидата [PERSON] спочатку запитала, за що його було звільнено з посади, на що він відповів, що звільнений був за власним бажанням. Після цього, відповідачка сказала, що рос. «мы наслышаны были это опять же это слухи» про те, що нібито в тій школі він ображав дівчат, що само по собі не є категоричним твердженням, а лише припущенням відповідача з посиланням на інше джерело. Крім того, з подальшої розмови зрозуміло, що вона погоджується, що його звільнено можливо за власним бажанням (рос. ...возможно Вас попросили.). Таким чином це підпадає під поняття «оціночного судження», оскільки таке твердження є припущенням та суб`єктивною думкою відповідача та не може бути наклепом, оскільки не носить категоричної форми твердження з посиланням на інше джерело-плітки. Посилання позивача на нібито ту обставину, що поширення відомостей вплинуло на неупередженість членів конкурсної комісії, які були присутні під час зустрічі спростовується протоколом, який додається до відзиву на позовну заяву та отриманий на запит адвоката, з якого вбачається, що за результатами конкурсу кандидат [PERSON] набрав найменшу з трьох кандидатів кількість балів для призначення його на посаду директора школи, що в подальшому призвело до того, що призначений був директором школи інший кандидат. Таким чином запитання до відповідача [PERSON] на зустрічі не могло потягнути подальше негативне рішення конкурсної комісії. Оскільки висловлювання відповідача не є наклепом, вони не потягнуть спростування цієї інформації. Що стосується вимоги відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000 грн. вважає, що заявлені вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є взагалі безпідставним та такими, які не ґрунтуються на вимогах Закону. А саме в позові зазначена загальна ст. 23 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди за приниження честі, гідності та ділової репутації особи. Однак в даному випадку згідно абз. 5 п. 19 постанови пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Суб`єктивна думка відповідачки не була висловлена в брутальній непристойній формі, наклепу не було, тому підстав для стягнення моральної шкоди взагалі не має. Крім того, сума у 50 000 грн. не обґрунтована, оскільки в розрахунку не наведені суми та розрахунки, з яких виходив відповідач, зазначаючи чималу суму у 50 000 грн. Підстави для задоволення позовних вимог відсутні, тому просить відмовити в його задоволенні (а.с.38-39). Представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву в якій він зазначає, що заперечення відповідача на предмет того, що поширена позивачем інформація є оціночним судженням. Дослівно цитує російською мовою публічні висловлювання відповідача 15.08.2019 на зустрічі з приводу ознайомлення кандидатів із закладом загальної середньої освіти, ін. на адресу позивача: Відповідач: За что вас уволили из Долинской школы, ответьте мне на этот вопрос? Позивач: [PERSON] школы меня уволили по собственному желанию. Відповідач: Нет, вас попросили. Далі відповідач розповідає, що позивач загубив [PERSON] школу, про революцію в селі проти позивача, називає хто її очолив, хто приймав участь, а саме відповідач, її син, ін. Позивач: против меня? Відповідач: да, так как наслышаны были, да, это опять же слухи, что обижал девочек, надо будет, найдем людей, поэтому вот прямо говорю, обобщая, девочки, не молчите, поэтому против вас были. Висловлювання відповідача на адресу позивача мали категоричну, стверджувальну форму, не мали сполучників «возможно», «нібито» як зазначено у відзиві. Вказана інформація за своїм змістом принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача в громадській думці з точки зору додержання ним законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. Поширена відповідачем інформація має особливості, що здатні негативно вплинути на сприяння позивача, тобто є негативною. Все вище зазначене по відношенню до позивача є стресова подія, що психологічно травмує (здатна спричинити страждання) та спричиняє моральну шкоду. Поширення неправдивої інформації відповідачем прямо вплинуло на неупередженість членів конкурсної комісії, про що свідчить той самий протокол № 3 засідання комісії, на який посилається відповідач у відзиві. Член комісії [PERSON] ставила запитання позивачу: «Чи маєте ви право принижувати, торгувати спиртними напоями та тютюновими виробами. Відповідає ваша поведінка моральним якостям керівника? Визначаючи розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди - 50 000 грн., позивач виходив із вимог розумності та справедливості, враховував ступінь зниження свого престижу та ділової репутації, приниження його честі та гідності та те, що поширена інформація викликала негативні відклики (а.с.72-73). Представником відповідача - адвокатом Ліпаткіною Е.В., користуючись правом наданим ст. 180 ЦПК України, подано заперечення на відповідь на відзив позивача, в якому вказується, що до матеріалів справи було долучено аудиозапис, як доказ, з якого вбачається, що дійсно йде розмова між позивачем та відповідачем, в ході якої відповідач задає запитання позивачу, про причину звільнення останнього з Долинської школи. З запису чітко прослуховується, що [PERSON] , після відповіді [PERSON] про те, що його звільнили за власним бажанням, говорить про те, що «його попросили». [PERSON] перепитує. «Меня попросили?», на що [PERSON] погоджується та каже «ладно Вас просто попросили». Тобто не йдеться в розмові категоричних стверджень причини звільнення, мається на увазі стверджень формулювання звільнення, а тим більше, відсутнє в розмові твердження, що звільнили його за те, що він ображав дівчат. Крім того, з аудиозапису чітко прослуховується, що відповідач [PERSON] в ході свого монологу, використовує фразу рос. «опять же это слухи», що підтверджує відсутність категоричних образливих звинувачень на адресу позивача. Таким чином, це підпадає під поняття «оціночного судження», оскільки таке твердження є припущенням та суб`єктивною думкою відповідача та не може бути наклепом, оскільки не носить категоричної форми твердження з посиланням на інше джерело-плітки (а.с.86-87). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та пояснили, що позивач працював вчителем фізичної культури середньої школи №118 м. Донецьк, вчителем молодших класів Долинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, директором Гюнівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів та в інших навчальних закладах та має загалом педагогічний стаж роботи більше 19 років. 02.08.2019 ним було подано заяву на участь у конкурсі на посаду директора комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Єлизаветівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад». 15.08.2019 відділом освіти Приморської районної державної адміністрації Запорізької області було проведено ознайомлення кандидатів із закладом загальної середньої освіти, його трудовим колективом та представниками батьківського самоврядування на якому були присутні також члени конкурсної комісії з конкурсного добору на посаду директора Комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Єлизаветівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад», начальник відділу освіти Приморської районної державної адміністрації Запорізької області, батьки та учні школи. Під час цієї зустрічі відповідач публічно заявила про те, що його було звільнено з Долинської загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів через те, що він ображав дівчат. Все це мало вплив не лише на негативне відношення оточуючих до нього та його родини, а і на неупередженість рішення конкурсної комісії. Інформація щодо нього була поширена відповідачем в присутності мешканців с. Єлизаветівка, серед яких були і члени конкурсної комісії з конкурсного добору на посаду директора Комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Єлизаветівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад», начальник відділу освіти Приморської районної державної адміністрації Запорізької області, батьки та учні школи. Внаслідок чого, інформація про те, що його начебто було звільнено з Долинської загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів через те, що він ображав дівчат, стала відомою усім жителям с. Єлизаветівка, а також учням, батькам та педагогічному колективу школи де він сподівався працювати. Зазначена інформація є недостовірною оскільки не відповідає дійсності, не є оціночним судженням, оскільки свідчить про наявність факту (звільнення з Долинської загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів через те, що я ображав дівчат), наявність конкретної життєвої обставини, фактичного твердження, що є відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку та є не критикою не оцінкою дій. Поширення окресленої інформації порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь, оскільки професія вчителя є соціально важливою, передбачає безперервний належний процес виховання дітей та взаємодії з ними. Вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього, відповідачем завдано шкоду його немайновим інтересам, порушивши його гідність, честь та в першу чергу ділову репутацію. Свої моральні страждання спричинені приниженням його честі та гідності та в першу чергу ділової репутації та страждання його родини, які потерпають від осуду та цькувань внаслідок протиправних дій відповідача він оцінює у 50 000 грн. Докази причинно-наслідкового зв`язку між його станом здоров`я та діями відповідача відсутні, оскільки в даному випадку погіршення фізичного стану не мало місця, а мало місце виключно душевні страждання спричинені приниженням його честі та гідності, та розрахована ним з урахуванням тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження його престижу та ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Разом з тим вважає, що сума у 50 000 грн. є мінімальною для відшкодування його душевних страждань, відтак, розумною та справедливою. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували та просили суд відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши сторони, допитавши свідків та вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. Згідно з довідкою № 66 від 11.11.2019, виданої Долинською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Бердянської районної ради Запорізької області, [PERSON] працював на посаді вчителя початкових класів з 15.11.2001 (наказ від 06.11.2001 № 136-к Бердянського районного відділу освіти) по 14.09.2005 (наказ від 14.09.2005 № 60-к Бердянського районного відділу освіти), звільнений за власним бажанням. За період роботи з боку адміністрації, батьків та учнів, зауважень та скарг не було (а.с.10). Як вбачається з протоколу № 3 засідання конкурсної комісії з конкурсного добору кандидатур на посаду директора Комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Єлизаветівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» від 23.08.2019, кандидатами на посаду директора є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За результатами випробувань, відповідно до набраних балів кандидат на посаду директора - [PERSON] , набравши більшу кількість білів (а.с.44-45,46). У березні 2019 року батьки учнів КЗ «НВК «Єлизаветівська ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ» зверталися до голови Приморської районної ради [PERSON] з письмовим зверненням щодо недопущення зміни директора школи та недопущення призначення на посаду директора школи [PERSON] (а.с.49). За результатами звернення [PERSON] до Приморського відділу поліції щодо конфлікту з [PERSON] проведено перевірку порушень вимог чинного законодавства, відсутній склад кримінального та адміністративного правопорушення, що підтверджується довідкою від 31.10.2019 (а.с.75). Свідок [PERSON] пояснила, що її чоловік [PERSON] 15.08.2019 проходив етап кандидата на посаду директора Єлизаветівської школи. Відповідач задала йому питання за що його звільнили зі школи та сказала, що його звільнили за те, що він ображав дівчат, потім вона сказала, що це плітки. Свідок [PERSON] пояснила, що 15.08.2019 задавались питання кандидатам на посаду директора школи. Відповідач спитала у позивача за що його звільнили, образливих слів йому не говорила. Сказала, що його звільнили за те, що він ображав дівчат, потім сказала це плітки. Свідок [PERSON] пояснила, що під час зборів 15.08.2019 на конкурс директора школи, трьом кандидатам задавались питання. Відповідач задала питання позивачу за що його звільнили з Долинської школи, він відповів, що за власним бажанням. Вона сказала, що він ображав дівчат. Кандидати здавали іспити, [PERSON] набрав найменшу кількість балів. Свідок [PERSON] пояснила, що на зборах не була присутньою, мати розповіла їй, що є 3 кандидата на посаду директора школи. Присутні були проти [PERSON] . Вона задавала йому питання, чому він хоче стати директором школи. За результатами іспитів, він набрав найменше балів. Свідок [PERSON] пояснила, що проводився конкурс на посаду директора школи, вона знаходилась в залі серед присутніх. [PERSON] почав виступати, відповідач сказала, що він ображав дівчат. Також в судовому засіданні було вивчено як доказ аудиозапис, з якого слідує, що дійсно йде розмова між позивачем та відповідачем, в ході якої відповідач задає запитання позивачу, про причину звільнення останнього з Долинської школи. З запису чітко прослуховується, що [PERSON] , після відповіді [PERSON] про те, що його звільнили за власним бажанням, говорить про те, що «його попросили». [PERSON] перепитує. «Мене попросили?», на що [PERSON] відповідає «це плітки». Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст. 32 Конституції України). За змістом положень ст.ст. 270, 275, 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, які є недоторканними; фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист свого особистого немайнового права (гідності, честі, ділової репутації) від протиправних посягань інших осіб. Згідно з ч.ч.1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, й у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять честі, гідності чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до абзацу 1 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відтак, предметом доказування у справах про захист честі, гідності та ділової репутації особи є доведення суду наявності в сукупності всіх зазначених обставин, а відповідно і складу правопорушення у діях відповідача, що дає підстави для задоволення позову. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення призводить як до відсутності самого правопорушення, так і до відмови у задоволенні позову. Як випливає із змісту ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього. Однак, в порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу про поширення відповідачем недостовірної інформації відносно нього хоча б одній особі у будь-який спосіб. Не надано суду безперечних і достатніх доказів, які б доводили обґрунтування позовних вимог. Їх доводи про вказані факти та події ґрунтуються лише на припущеннях позивача, які на його думку принижують його честь, гідність, ділову репутацію та завдають моральної шкоди. Відтак, судом не встановлено факту поширення відповідачем стосовно позивача недостовірної інформації, яка порочить його гідність, честь та ділову репутацію, а тому у задоволенні позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача спростувати неправдиву інформацію про позивача слід відмовити. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з приниженням честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі ст.ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Судом не встановлено фактів, а позивачем не представлено доказів, того, що неправомірними діями відповідача було порушено особисті немайнові права позивача тому суд вважає, що викладені у позовній заяві висловлювання відповідача щодо позивача, є оціночними та є думкою і поглядом відповідача, а тому відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту. Крім того, позивачем не подано суду жодного доказу на підтвердження приниження його честі, гідності чи ділової репутації, моральних переживань, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Суд вважає, що з боку відповідача відсутні брутальні, принизливі чи непристойні форми висловлювань, а тому вимога про відшкодування моральної шкоди, яка є похідною вимогою від вимоги про спростування недостовірної інформації не підлягає задоволенню. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених ним межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення. За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача не були порушенні відповідачем, а тому слід відмовити у задоволенні позову про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed