Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи : [PERSON], АТ « Про 100 страхування» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 28.12.2014 року [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ DAEWOO, номерний знак [NUMBER], в м. Красноармійську Донецької області, по вул. Леніна в районі будинку № 249, не вибрав безпечну дистанцію та внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем GEELY EMGRAND, державний номер АН 9003 IM, який рухався посеред тієї самої смузі, внаслідок чого автомобілі зазнали механічні ушкодження. Вина водія [PERSON] в завданні шкоди підтверджується постановою суду від 15.01.2015 року. Згідно довідки-рахунку № 18/03 від 18.03.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 6510 грн. Враховуючи те, що страховою компанією « Про 100 страхування була частково сплачена грошова сума у розмірі 1248 грн, просить стягнути з відповідача на його користь 5262 грн. у відшкодування матеріальної шкоди , моральну шкоду у розмірі 1500 грн., та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що автомобіль ЗАЗ DAEWOO, номерний знак [NUMBER] забезпечений полісом № АІ / 2800467 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ «Про100 страхування», яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну ( на одного потерпілого) 50000 грн. У зв»язку з тим, що позивачем не пред»являються вимоги до страхової компанії АТ «Про100 страхування», просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилась, просила справу слухати без її участі ( а. с. 60) . Представник третьої особи АТ « Про 100 страхування» в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивач, відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 28.12.2014 року [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ DAEWOO, номерний знак [NUMBER], в м. Красноармійську Донецької області, по вул. Леніна в районі будинку № 249, не вибрав безпечну дистанцію та внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем GEELY EMGRAND, державний номер АН 9003 IM, який рухався посеред тієї самої смузі, внаслідок чого автомобілі зазнали механічні ушкодження ( а. с. 11). Власником автомобіля GEELY EMGRAND, державний номер АН 9003 IM є третя особа по справі [PERSON], позивач [PERSON] має право користуватись автомобілем , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ( а. с. 10). Винним в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 28.12.2014 року, визнаний [PERSON], відповідач по справі, що підтверджується постановою Красноармійського міськрайонного суду від 15.01.2015 ( а. с. 11). Автомобіль ЗАЗ DAEWOO, номерний знак [NUMBER], забезпечений полісом № АІ/2800467 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ « Про 100 страхування» ( а. с. 13). Належність автомобіля ЗАЗ DAEWOO, номерний знак [NUMBER] відповідачу підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АН 0831 ЕХ. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду є підставою звільнення від доказування, оскільки обов»язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов»язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом особа має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Як встановлено в судовому засіданні, згідно довідки-рахунку № 18/03 від 18.03.2015 року вартість відновлюваного ремонту належного [PERSON] становить 6510 грн. ( а. с. 17). З визначеним розміром шкоди відповідач по справі згоден, про що підтвердив в наданих суду запереченнях та в судовому засіданні. Як встановлено в судовому засіданні позивач отримав від СК АТ «Про 100 страхування» 1248 грн. згідно полісу обов»язкового страхування № АІ /2800467 ( а.с. 13), [PERSON] сплатив [PERSON] франшизу в розмірі 1000 грн.( а. с. 49), і ця обставина підтверджена поясненнями сторін в судовому засіданні. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання завдала особою, яка шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Оскільки СК АТ «Про 100 страхування» сплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 1248 грн., розмір збитків , який зазначив позивач становить 6510 грн., а ліміт цивільного-правової відповідальності згідно полісу обов»язкового страхування становить 50000 грн., суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних в частині стягнення матеріальної шкоди з відповідача в розмірі 5262 грн. Що стосується питання про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст.. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» враховуючи, що відповідно до ст..ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту право власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власником, але володіє майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбачені законом чи договором, такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Звертаючись до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивач вказує на підстави її завдання: наявність емоційних страждань у зв»язку з пошуком грошей на ремонт автомобіля та погіршення його стану здоров»я. Враховуючи той факт, що позивач не був позбавлений права звернутися до страхової компанії з виплатою йому у повному обсязі розміру страхового відшкодування, погіршення його стану здоров»я не було доведено в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed