Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, у якому просить визнати за ним, як за спадкоємцем за законом, право власності на 3/16 частини домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , яке належало його покійній матері [PERSON] , померлій [INFO] , а також - як за спадкоємцем за заповітом право власності на 9/16 цього ж домоволодіння після смерті [INFO] батька [PERSON] . Посилається на те, що при зверненні в нотаріальну контору з метою оформлення спадщини на вказане майно йому було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння, виданих на ім`я спадкодавців. Вказав, що спірне домоволодіння станом на 15 квітня 1991 року відносилося до двору колгоспника і в ньому проживали та були зареєстровані батьки [PERSON] та [PERSON] , він та його брат [PERSON] і були власниками цього домоволодіння по ј частині кожен, однак не оформили правовстановлюючі документи. Позивач у підготовче засідання не з`явився, від нього поступила письмова заява, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник Мельнице-Подільської селищної ради в підготовче засідання не з`явився, в поданій суду письмовій заяві позов визнав повністю та просить розглянути справу в його відсутності. Третя особа в судове засідання не з`явилась, подавши письмову заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову та просить слухати справу у її відсутності. З огляду на наведене суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. Приватний нотаріус Борщівського районного нотаріального округу 09 листопада 2020 року листом №434/02-14 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] ,у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке складається з частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , з урахуванням частки житлового будинку, що належала померлому [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якого за законом була [PERSON] , яка прийняла спадщину у встановлений законом строк, але не оформила своїх спадкових прав. 09 листопада 2020 року приватний нотаріус Борщівського районного нотаріального округу листом №433/02-14 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] ,у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке складається з частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] з урахуванням частки будинку, що належала померлій [INFO] [PERSON] , спадкоємцем за законом якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину у встановлений законом строк, але не оформив своїх спадкових прав, та частки житлового будинку, що належала померлому [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якого за законом був батько [PERSON] , який прийняв спадщину у встановлений законом строк, але не оформив своїх спадкових прав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно довідки Мельнице-Подільської селищної ради від 19 листопада 2020 року №467 відповідно до рішення Дзвиняцької сільської ради від 12 листопада 1993 року №46 [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,15 га - для обслуговування жилого будинку, яка розташована в [ADDRESS] . Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, виготовленої ФОП [PERSON] 27 січня 2020 року та інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна від 27 січня 2020 року, вартість домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] становить 423307,00 грн, житловий будинок побудовано в 1970 році, господарські будівлі - у 1973-1989 роках. До складу домоволодіння входить: житловий будинок «А» ; господарська будівля «Б»; сарай «В»; вбиральня «в»; літня кухня «Г»; гараж «Г 1»; ворота «1»; огорожа «2»; криниця «3»; замощення «4». Згідно довідки Мельнице-Подільської селищної ради від 19 листопада 2020 року №466 та доданих до матеріалів справи копій погосподарських книг с.Дзвинячка Борщівського району Тернопільської області за 1986-1990 р.р., 1991-1995 р.р. двір, що знаходиться в [ADDRESS] , і в якому станом на 15 квітня 1991 року проживали та були зареєстровані: спадкодавці [PERSON] -голова двору, його дружина - [PERSON] , позивач та його брат [PERSON] , відносився до суспільної групи двір колгоспника. Станом на 15 квітня 1991 року ці ж члени колгоспного двору є такими, що не втратили права на частку в колгоспному дворі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 № 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, членам колгоспного двору, в тому числі спадкодавцям, належало право власності на спірне домоволодіння по 1/4 частині кожному. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00024183524 від 09 жовтня 2019 року спадкодавці [PERSON] та [PERSON] одружилися 16 березня 1968 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №04. У спадкодавців [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу народилися сини: позивач у справі [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00027478177 від 19 серпня 2020 року. [PERSON] помер [INFO] в с.Дзвинячка Борщівського району Тернопільської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Згідно довідки Мельнице-Подільської селищної ради від 19 листопада 2020 року №473 після смерті [INFO] [PERSON] прийняли спадщину його батьки [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , до даних правовідносин слід застосовувати норми діючого на той час Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК 1963р.). Згідно ст.548 ЦК 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст.549 ЦК 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] його батьки, спадкодавці у справі, [PERSON] та [PERSON] є такими, що прийняли спадщину, як спадкоємці за законом першої черги спадкування, в тому числі, належну йому 1/4 частину спірного домоволодіння, по 1/8 частині. Матір позивача, спадкодавець [PERSON] померла [INFO] в с.Дзвинячка Борщівського району Тернопільської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Згідно довідки Мельнице-Подільської селищної ради від 19 листопада 2020 року №478 на день смерті [INFO] [PERSON] разом з нею в [ADDRESS] проживали та були зареєстровані її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Отже, такими, що прийняли спадщину в рівних частинах як спадкоємці за законом після смерті [PERSON] , в тому числі, належні їй 3/8 (6/16) частини спірного домоволодіння, по 3/16 частини є її чоловік [PERSON] та син, позивач у справі [PERSON] . Батько позивача, спадкодавець [PERSON] помер [INFO] в с.Дзвинячка Борщівського району Тернопільської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). За життя, 30 жовтня 2018 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Мельнице-Подільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за №1045, яким усе належне йому на день смерті майно і на що він за законом матиме право заповів позивачу [PERSON] . Згідно довідки Мельнице-Подільської селищної ради від 19 листопада 2020 року №479 на день смерті [PERSON] разом з ним проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] син [PERSON] . За даними листа від 09 листопада 2020 року приватного нотаріуса Борщівської державної нотаріальної контори №433/02-14, до майна померлого [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу за №152/2019 на підставі заяви позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину та видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 1,4204 га, що також підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 листопада 2020 року, зареєстроване в реєстрі за №1001. Отже, судом встановлено, що позивач прийняв спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті батька [PERSON] , в тому числі належні йому 9/16 частин спірного домоволодіння. Інших спадкоємців, які б заявили свої права на спадкове майно померлих немає. Відповідно до ст.ст.1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем заперечень щодо задоволення позову надано не було, позов ним визнано, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підставними, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. На підставі ст.548 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 рокуст.ст. 392, 1216, 1223, 1218, 1223,1261 ЦК України,

Outcome: approved