Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], 3-тя особа - Сервісний центр МВС № 8041 з позовом про визнання правочину таким, що вчинений під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах та застосування наслідків недійсності правочину. Позовні вимоги, з урахуванням уточнень до позовної заяви, обґрунтовано наступним. 11.04.2008 року, він [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу №1104/08/-1 автомобіль SEAT IBIZA, шасі [NUMBER], 2008 року випуску. Кошти для придбання вказаного автомобіля ним було отримано за кредитним договором №7000005084 від 21.04.2008 року. 02.12.2009 року між ним та Відповідачем був зареєстрований шлюб. Позивач зазначає, що вищевказаний автомобіль ним було придбано до укладення шлюбу з Відповідачем. Зазначив, що самостійно сплачував всі кошти за кредитним договором та за власний кошт проводив обслуговування автомобіля. Він, позивач уклав із страховою компанією «Альфа-страхування» договір добровільного страхування наземного транспорту. Даний договір постійно пролонгується, є чинним, редакція від 31.03.2017 року. У зв'язку з початком 06.04.2014 року бойових дій на сході України, позивач побоюючись, що автомобіль можуть у нього відібрати для потреб армії як у військовозобов'язаного, він вирішив передати право власності на нього своїй дружині - відповідачу [PERSON] 18.04.2015 року він фактично передав автомобіль відповідачу за договором купівлі-продажу, оформленим через ФОП [PERSON] та здійснено перереєстрацію автомобіля в органах Державної автоінспекції. Зазначив, що ціна автомобіля у 30 000 грн. є вкрай невигідною, оскільки автомобіль було ним придбано за договором купівлі-продажу №1104/08-1 у 2008 році за ціною у 101 697 грн., що на час покупки становило 17645 доларів США. Також позивач повідомив, що ним було замовлено незалежну оцінку автомобіля, та відповідно до положень звіту про таку оцінку, станом на 28.03.2018 року, даний автомобіль коштує 161670,84 грн. Зазначив, що наразі ціна автомобіля є більшою ніж в два рази за його ціну, зазначену у оспорюваному договорі купівлі-продажу, укладеному 18.04.2015 року. Станом на дату подання даної заяви, право власності на даний автомобіль оформлено на Відповідача. Позивач повідомив той факт, що він ніколи не передав би право власності на автомобіль, що є предметом даного пору Відповідачу, якби він не боявся, що його буде відібрано у нього через встановлений Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як у військовозобов'язаного. Станом на дату подання позовної заяви, автомобіль знаходиться у нього, позивача, він ним користується, за власні кошти його обслуговує. Зазначив, що фактичної передачі автомобіля з його боку та грошових коштів у сумі 30 000 грн. з боку відповідача не відбулось. Договір купівлі-продажу автомобіля SEAT IBIZA, шасі [NUMBER], 2008 року випуску є таким, що укладений під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах. Крім того, зазначив, що оспорюваний позивачем правочин є недійсним також за ознакою фіктивності, оскільки він укладений позивачем з дружиною з метою уникнення здійснення військо-транспортного обов'язку, а не з метою переходу права власності, він не передавав жодних коштів відповідачу за зазначеним договором, відповідач фактично ніколи не здійснював володіння, користування, розпорядження спірним автомобілем, автомобіль є його індивідуальним транспортом, тягар утримання автомобіля він ніс самостійно. На підставі викладеного позивач просить суд: визнати договір купівлі продажу автомобіля SEAT IBIZA, № шасі: [NUMBER], 2008 року випуску від 18.04.2015 року недійсним; застосувати до недійсного договору купівлі продажу автомобіля SEAT IBIZA, № шасі: [NUMBER], 2008 року випуску від 18.04.2015 року наслідки недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції; повернути у власність [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], автомобіль SEAT IBIZA, № шасі: [NUMBER], 2008 року випуску, проданий ним за недійсним договором купівлі-продажу від 18.04.2015 року [PERSON], РНОКПП: [NUMBER]. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року відкрито провадження в справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. 12 червня 2018 року Відповідач подала Відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що твердження позивача про те, що договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу є таким, що укладений під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах є надуманими, неправдивими та не підтверджені жодними доказами. Крім того, звернула увагу суду, що транспортний засіб було придбано позивачем 11.04.2008 року за договором купівлі-продажу на кредитні кошти, видані ПАТ «Альфа-Банк», а згідно договору від 21.04.2008 року вона виступала поручителем за договором купівлі-продажу. Погашення тіла кредитів та відсотків за користування ним відповідно графіку, встановленого банком, повинно було завершитись 22.04.2015 року, а шлюб укладений між нею та позивачем 02.12.2009 року, а тому у них виникли взаємні права та обов'язки, в тому числі щодо й погашення кредиту на купівлю транспортного засобу, а також належного його утримування та обслуговування, кошти спрямовувались із спільного сімейного бюджету, до моменту повного погашення кредиту та відсотків за ним. Зрештою, у квітні 2015 року між нею (відповідачем) та позивачем була досягнута домовленість про відчуження його частки у транспортному засобі на її користь за договором купівлі-продажу на суму 30 000 грн.,а не у зв'язку з побоюваннями позивача. Вказані кошти були її власними заощадженнями. Транспортний засіб належить їй на праві приватної власності. На підставі викладеного, Відповідач просила суд відмовити в задоволені позову [PERSON] в повному обсязі. 17 липня 2018 року представником третьої особи - Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України подано Відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що станом на 18.04.2015 року спірний автомобіль в арешті та розшуку не перебував, підстав для відмови у проведенні перереєстрації транспортного засобу у співробітників ТСЦ не було, на той момент серед переліку документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери була і довідка рахунок. Зважаючи на те, що докази які б свідчили про протиправність перереєстрації ТЗ позивачем не надано, тому відповідно дії по перереєстрації є правомірними. Тому стосовно наведених доводів у позовній заяві, РСЦ МВС у м. Києві повністю покладається на розсуд суду (а.с.190-192). 17 липня 2018 року позивач подав Відповідь на відзив відповідача [PERSON], в якому повторно наголосив, що оспорюваний правочин є недійсним також за ознакою фіктивності та наполягав на позовних вимогах. 31 липня 2018 року позивач [PERSON] подав відповідь на Відзив сервісного центру МВС №8041, в якому зазначив, що Відзив третьої особи є необґрунтованим, а також таким, що не може бути взятий до уваги судом, оскільки третя особа не має права на подання Відзиву, позивач не оспорює законність посвідчення правочину органами МВС та просить суд не брати до уваги при ухваленні рішення доводи викладені в Відзиві третьої особи та наполягав на своїх позовних вимогах. 26 вересня 2018 року відповідач [PERSON] подала письмові заперечення в яких зазначила, що Звіт про незалежну оцінку майна: автомобіля SEAT IBIZA складений станом на 28 березня 2018 року, а не на дату укладення правочину 18 квітня 2018 року та не може вважатися належним та допустимим доказом. На момент вчинення правочину у позивача не було жодної з тяжких обставин, правочин було укладено більше ніж через рік після початку проведення Антитерористичної операції на Сході України та оголошення мобілізації, а навіть якщо б і було вилучення, як зазначає позивач, то держава б компенсувала громадянам завдані збитки. Позивачем не доведено факту фіктивності правочину, а саме не доведено та не підтверджено належними доказами, що кошти у розмірі 30 000 грн., ним не отримувались. Просила відмовити у задоволені позовних вимог позивача. В підготовчому засіданні 17 жовтня 2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення строку подання зустрічного позову. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], 3-тя особа - Сервісний центр МВС № 8041 про визнання правочину таким, що вчинений під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах та застосування наслідків недійсності правочину Призначено справу до судового розгляду по суті Представник позивача в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, зазначенні у Відзиві. Представник третьої особи - сервісного центру МВС № 8041 в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, у поданому Відзиві представник просив проводи слухання справи у відсутність їх представника. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Згідно із ч. 1, 2ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У п. 5Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до статей215та216 ЦК Українисуди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, 11.04.2008 року Дочірнє підприємство «Авто-Київ» та [PERSON] уклали Договір купівлі-продажу №1104/08-1, предметом якого є автомобіль - SEAT Ibiza Sport 2.0і 115 к.с. 8R148543 за ціною 101697 грн. (а.с.12-14). 21.04.2008 року Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали Кредитний договір №700005084. Відповідно до п.2.4 Кредитного договору цільове використання кредиту - придбання Транспортного засобу, згідно з Договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та ДП «Авто-Київ» №1104/08-1 від 11.04.2008 року - SEAT Ibiza, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER], № кузову - [NUMBER], тип - хетчбек. Відповідно до п.2.1. Кредитного договору - Сума кредиту. Валюта кредиту - 17645,61 доларів США (а.с.19). Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.12.2009 року (а.с.23). Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що 18.04.2015 року між сторонами укладеного договір-купівлі продажу, за яким позивач [PERSON] продав автомобіль SEAT Ibiza, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER], № кузову - [NUMBER], тип - хетчбек, відповідачу [PERSON] 18.04.2015 року за договором купівлі-продажу автомобіль SEAT Ibiza, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER], № кузову - [NUMBER] був перереєстрований на [PERSON], [INFO] з видачею номерних знаків [NUMBER], що підтверджується копією довідки-рахунку серії ААЕ №185568. Сторони не заперечували факт укладення Договору. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ч.1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК, позивачу в сукупності необхідно послатися на такі підстави, які будуть використанні в суді як докази, зокрема: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об'єктивній та суб'єктивній стороні. Що стосується вкрай невигідних умов, то слід враховувати таке. 1) ці невигідні умови безпосередньо мають бути пов'язані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити. 2) умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто такі умови мають бути явно кабальними для особи. 3) хоча ЦК і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину, однак з аналізу цієї норми випливає, що це насамперед ціна або інші обтяжливі для особи обов'язки. Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжка обставина є оціночною категорією і має визнаватися судом з урахуванням всіх обставин справи. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Статтею 233 ЦК не передбачено обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, зокрема договору купівлі-продажу. Таким чином, для визнання правочину недійсним з цих підстав необхідно встановити наявність двох обставин - тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину. Позивач [PERSON] саме просить суд визнати правочин договір купівлі-продажу недійсними, так як він вчинений під впливом тяжкої для нього обставини і вкрай невигідних умовах, у відповідності до ст.233 ЦК України та зазначає також, що договір купівлі-продажу автомобіля є фіктивним. Суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені судом вважає, що позивач не довів, що його волевиявлення при укладанні договору купівлі-продажу від 18.04.2015 року не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Верховний суд України в постанові від 06 квітня 2016 року в справі 6-551цс16 дійшов висновку, що правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Таким чином, аналізуючи приписи ст. 233 Цивільного кодексу України, правочин повинен вчинитися особою під впливом тяжкої для неї обставини водночас з вкрай невигідними умовами, та вчиняючи цей правочин особа діє добровільно та усвідомлює свої дії. Обов'язок доказування щодо вчинення саме цього правочину покладається на позивача. Отже, намагання позивача уникнути звернення стягнення на його майно чи конфіскації майна, не є тяжкою обставиною в розумінні ст. 233 ЦК України. Крім того, не знайшов свого підтвердження факт укладення договору позивачем на вкрай невигідних умовах, оскільки сторони правочину погодили істотні умови договору купівлі-продажу автомобіля. Будь-яких доказів впливу на позивача з боку відповідача при укладенні оскаржуваного правочину, суду не надано, і не встановлено таких у судовому засіданні. Частиною 1 ст. 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Істотною умовою договору купівлі-продажу є ціна товару. Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Також, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Договір купівлі-продажу - це двостороння угода - з одного боку майно, а з іншого гроші. В спірних договорах купівлі продажу чітко зазначені суми, які відповідач повинна була сплатити за майно, а нотаріальне посвідчення договору та переоформлення права власності свідчать про те, що вказана сума грошей була сплачені в повному обсязі. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності сплати коштів відповідачем, договір був укладений та сторонами погоджено усі істотні умови при його укладанні, в тому числі і ціну автомобіля. Твердження відповідача щодо здійснення оплати коштів за автомобіль при оформленні договору купівлі-продажу не спростовано. Таким чином, доводи позивача стосовно того, що він не отримав від відповідача грошей за продаж належного йому майна - автомобіля є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Так з матеріалів справи вибачається, що сторони по справі дійсно бажали настання наслідків укладення договору купівлі-продажу на спірне майно, правочин було вчинене добровільно, без будь-якого стороннього впливу. Позивачем не доведено, що спірний правочин був укладений на вкрай невигідних для нього умовах та без отримання грошових коштів. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Відсутні правові підстави для визнання його недійсним з підстав фіктивності, також позивачем не доведено, що спірний договір було укладено під впливом тяжких обставин і на невигідних умовах, тому в задоволенні позовних вимог позивачу [PERSON] слід відмовити в повному обсязі за їх недоведеністю Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, підстави для визнання правочину недійсним, відсутні, а тому суд визнає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволенню не підлягає, то не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення на його користь з відповідачки судового збору На підставі викладеного,

Outcome: dismissed