Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про надання йому дозволу на періодичні виїзди з ним його малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], за межі (кордон) України, без згоди та супроводу їх матері - [PERSON], [INFO], до досягнення дітьми повноліття та надання йому дозволу на оформлення всіх проїздних документів для його малолітніх дітей для таких поїздок, без згоди матері дітей - [PERSON] покликаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і від спільного подружнього життя вони двох дітей: синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які є малолітніми і на даний час проживають разом з ним. Він матеріально утримує та належним чином піклуюєтьсяь про здоров'я дітей, їх фізичний та моральний розвиток, постійно забезпечує їх усім необхідним, зокрема харчуванням, одягом, додатковим навчанням та дозвіллям. Відповідач, як мати дітей, участі у вихованні синів не бере, матеріальної допомоги на їх утримання та розвиток не надає, з дітьми не спілкується. Більше того, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні ним заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, їх фізичного, духовного та морального розвитку. Зокрема, вона відмовляється надати, у передбаченому законодавством України порядку, згоди на виїзд їхніх малолітніх дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення. Водночас, їхні діти часто хворіють застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дітей на морі. Крім того, виїзд дітей за кордон сприятиме розширенню їх світогляду та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку. Але не зважаючи на це, його колишня дружина - [PERSON] безпідставно не надає згоди на виїзд дітей за межі України. При цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували її відмову, вона не наводить. Без такої згоди, він не можу оформити проїздні документи на дітей та отримати туристичні путівки. Вважаю, що така позиція його колишньої дружини шкодить інтересам їхніх дітей та не сприяє їх всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дітей на повний та гармонійний розвиток їх особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Відповідно до ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказані положення кореспондують п.18 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року за № 231 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року №380), згідно з яким, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача [PERSON] про надання позивачу дозволу на періодичні виїзди з ним його малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], за межі (кордон) України, без згоди та супроводу їх матері - [PERSON], [INFO], до досягнення дітьми повноліття та надання позивачу дозволу на оформлення всіх проїздних документів для його малолітніх дітей для таких поїздок, без згоди матері дітей, давши пояснення аналогічні викладеним в заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] заперечив повністю, пояснивши при цьому, що відповідач [PERSON] не находить підстав для надання позивачу дозволу на періодичні виїзди з позивачем їхніх малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], за межі (кордон) України, без її згоди та супроводу, до досягнення дітьми повноліття та надання позивачу дозволу на оформлення всіх проїздних документів для їхніх малолітніх дітей для таких поїздок. Просить в задоволенні позову відмовити. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та підтверджено документально, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, що був зареєстрований 01 серпня 2003 року у Новояворівській міській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис за №138. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 лютого 2004 року, громадянин [PERSON] народився [INFO] року в місті Львові, про що в книзі записів громадянського стану про народження у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, зроблено відповідний актовий запис за №544. Батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 листопада 2005 року, [PERSON] народився [INFO] року в місті Львові, про що в Книзі реєстрації народжень у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, зроблено відповідний актовий запис за №6295. Батько - [PERSON], мати - [PERSON]. З копії рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року вбачається, що шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що був зареєстрований 01 серпня 2003 року у Новояворівській міській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис за №138, розірвано. Згідно з частиною восьмою статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у щлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 142 Сімейного кодексу України діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. З копії акту №368 від 06 квітня 2016 року вбачається, що позивач [PERSON], зареєстрований та фактично проживає в [ADDRESS]. Разом з ним, за даною адресою проживають без реєстрації його неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно довідок директора середньої загальноосвітньої школи №84 міста Львова імені Блаженної Йосафати Гордашевської, [PERSON] навчається в 7-В класі, а [PERSON] навчається у 6-А класі, названого навчального закладу. Як вбачається з психодіагностичних обстежень [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], вони хочуть жити з батьком. З копії рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 03 червня 2016 року вбачається, що апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено. Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа - відділ опіки та піклування служби у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON], відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] було задоволено та визначено місце проживання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом із матір»ю [PERSON]. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 12 цього Закону передбачає, що виховання дитини має спрямовуватись на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, згоди та дружби між народами, національними, релігійними групами. Також в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово зверталася з усними просьбами до відповідача [PERSON], як до матері їхніх малолітніх дітей, про надання нотаріально посвідченого дозволу на виготовлення паспорта-проїздного документа дитини для виїзду за кордон їхніх малолітніх дітей: синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та надання дозволу дітям на тимчасові поїздки за кордон у його супроводі, проте отримував відмови. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховували дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родити, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до її самостійного життя. Частиною другою статті 155 Сімейного кодексу України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.4 ч.2 п.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, надавши йому дозвіл на періодичні виїзди з ним його малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], за межі (кордон) України, без згоди та супроводу їх матері - [PERSON], [INFO], до досягнення дітьми повноліття та надавши йому дозвіл на оформлення всіх проїздних документів для тимчасових виїздів за межі (кордон) України для його малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу їх матері - [PERSON], [INFO], до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved