Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 17 березня 2016 року, просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь 3% річних в розмірі 15566 грн. 11 коп. та інфляційних витрат від суми боргу в розмірі 140554 грн. 59 коп. від суми боргу, встановленого та стягнутого відповідно до рішення суду. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 листопада між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого, відповідачка отримала у нього позику 25000,00 доларів США, та зобов'язалася у строк до 11 грудня 2011 року повернути йому дану суму позики. З метою забезпечення виконання даного договору 11 листопада 2011 року відповідачкою [PERSON] було подано до приватного нотаріуса Сокирянського районного нотаріального округу [PERSON] заяву про реєстрацію обтяження нерухомого майна, а саме житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] У зв'язку з невиконанням відповідачкою даного зобов'язання у добровільному порядку, позивач був змушений звернутися до суду з позовом про повернення йому коштів за договором позики. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 липня 2012 року було задоволено позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 25161 доларів 46 центів США, що еквівалентно 203113,58 грн. На виконання даного рішення суду 02 серпня 2012 року Шевченківським районним судом м. Чернівці було видано виконавчий лист №2-1524/2012, який був переданий для виконання до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції. До даного часу боржником зобов'язання не виконано. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали повністю, просять справу розглянути у їх відсутності, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності. Відповідачка [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилися, надали суду заперечення, згідно яких просять у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити застосувавши наслідки спливу позовної давності до вимог та розглянути справу за їх відсутності, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності. Одночасно із запереченнями відповідачкою було подано докази про зміну прізвища з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 03 листопада 2015 року за актовим записом №171, зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 липня 2012 року було задоволено позовні вимоги частково про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики в сумі 25161 (двадцять п'ять тисяч сто шістдесят один( долар 46 центів США, що еквівалентно сумі 201102 (двісті одна тисяча сто дві) гривні 56 копійок. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2011 грн. 02 коп. (а.с.4-5). Як вбачається з матеріалів справи, вказане рішення набрало законної сили 30 липня 2012 року (а.с.5). На підставі даного рішення 02 серпня 2012 року Шевченківським районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист та направлено на виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції. Відповідно до інформаційного листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції №12519 від 15.10.2015 року, встановлено, що перерахована [PERSON] суми коштів при виконанні виконавчого листа №2-1524/2012 від 02.08.2012 року Шевченківського районного суду м. Чернівці про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики в загальні сумі 203113,58 грн. на користь [PERSON], у матеріалах справи виконавчого провадження відсутні платіжні документи, які підтверджують перерахування коштів (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК «зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом». Ці підстави зазначені в ст.ст.599, 600, 604-609 ЦК. Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, суд дійшов висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113 цс 14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання судового рішення про відшкодування майнової та моральної шкоди, при цьому Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч.2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно розрахунку позивача, 3% річних від суми боргу, яка встановлена судовим рішенням, тобто 203113,58 грн. за період з дня вступу рішення в законну сила 30 липня 2012 року по даний час, а також інфляційні витрати за цей же період 7 місяців складають 7/12 року, або 0,58 року. Ці суми складатимуть: 3% річних - за період 2 роки 7 місяців - 2033113,58 * ((3*2,58)/100)=15566,11 грн.; інфляційні витрати - за даний період склали відповідно до офіційних даних за 2013 рік - 0,5%, за 2014 рік - 24,9%, за 2015 рік - 43,3, за 2016 рік - 0,5%; таким чином за вказаний період інфляційні втрати складатимуть - 203113,58*69,2%=140554,59 грн. Перевіривши розрахунок позовних вимог, суд погоджується з сумою нарахованих 3% річних та сумою інфляційних втрат. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов є обґрунтованим та доведеним. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved