Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить: - визнати земельну ділянку, розміром 0,630 га, кадастровий номер 2110800000:01:072:0153, яка розташована у м. Хуст, вул. Проектна, 2, земельна ділянка № 11, зареєстрована за відповідачкою [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності серії ЯМ № 132701 обєктом спільної сумісної власності з визначенням 1/2 частки за [PERSON]; - визнати незавершений будівництвом житловий будинок у м. Хуст, вул. Заводська, 27Б обєктом спільної сумісної власності подружжя із визначенням 1/2 частки за [PERSON] Позов обґрунтовує тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 16.10.2004 року по 14.03.2016 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою. Рішенням Хустського районного суду від 14.03.2016 року шлюб між ними розірвано. Після одруження він з відповідачкою почав проживати у її матері. За час спільного сімейного проживання їм рішенням 16 сесії 5 скликання № 2051 від 30.10.2010 року Хустської міської ради була виділена земельна ділянка, площею 0,0630 га, яка розташована за адресою: м. Хуст, вул. Проектна, 2, призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 132701, виданий на імя [PERSON]. Крім того, за час шлюбу він з відповідачкою побудували будинок, який розташований за адресою: м. Хуст, вул. Заводська, 27Б, однак даний будинок не введено в експлуатацію і правовстановлюючих документів на нього немає. Позивач вважає, що будівельні матеріали та роботи, які проведено при будівництві обєкту нерухомості є обєктами цивільних прав, а тому незважаючи на те, що забудова житлового будинку є самочинною або незавершеною, це не виключає визнання за подружжям права власності на будівельні матеріали та результати робіт.\~\~\~\~ Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити з мотивів, викладених у позові. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON], у своїх поясненнях посилався на раніше подане заперечення на позовну заяву. В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON], яка пояснила суду, що позивач є її колишнім зятем. Він давав якісь гроші на будівництво будинку, але в основному будувала хату вона. Земельна ділянка на ній. Участок вона отримала у 1969 або 1970 року. Вона почала будувати хату. Позивач ніде не працював. Коли позивач одружився із її донькою, то фундамент хати вже був збудований. Матеріал для будівництва був завезений. Позивач давав грошей на будівництво, але не багато. Вона брала у банку кредит для будівництва хати. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що вони будували будинок, він ходив на заробітки і цей будинок робили всі [PERSON]. Фундамент побудували вони, а потім фундамент розпався і [PERSON] будував із своєю дружиною. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснила, що вони обоє побудували будинок, а жили у неї пять років. Будинок подружжя будувало за спільні кошти. Позивач є її сином.\~\~\~\~\~ Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] 16.10.2004 року уклали між собою шлюб, який зареєстрували у відділ РАЦСу Хустського РУЮ за актовим записом № 239. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 14.03.2016 року, яке набрало законної сили 24.03.2016 року, шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу відповідачка [PERSON] набула у власність земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Хуст, вул. Проектна, 2, земельна ділянка № 11, площею 0,630 га, кадастровий номер 2110800000:01:072:0153, призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 132701, вищевказана земельна ділянка передана відповідачці у власність на підставі рішення 16 сесії 5 скликання № 2051 Хустської міської ради від 30.10.2010 року. Таким чином, право власності на земельну ділянку за адресою м. Хуст, вул. Проектна, 2, набуто відповідачкою [PERSON] за час шлюбу внаслідок приватизації. Пунктом 5 частини 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно, належна [PERSON] земельна ділянка, яку позивач просить визнати обєктом спільної сумісної власності з визначенням 1/2 частини за ним, є особистою приватною власністю відповідачки. Дана земельна ділянка не є обєктом права спільної власності подружжя, а тому не підлягає поділу між ними. Крім того, судом встановлено, що після одруження сторони по справі проживали у матері відповідачки [PERSON] [PERSON] за адресою: м. Хуст, вул. Заводська, 27А. Як стверджує позивач та його представник за час перебування у шлюбі з відповідачкою вони побудували житловий будинок, який розташований за адресою: м. Хуст, вул. Заводська, 27Б, однак на сьогоднішній день даний будинок не введено у експлуатацію і правовстановлюючих документів на нього немає. Відповідачка та її представник стверджує, що вона та позивач не є забудовниками спірного незавершеного будівництвом будинку, оскільки будівництво розпочиналося до укладення шлюбу з позивачем, хоч і частково було завершено за час їх шлюбу і будувала будинок її мати [PERSON] та вона. Отже сторонами визнано та підтверджено факт наявності незавершеного будівництвом будинку за адресою: м. Хуст, вул. Заводська № 27Б, який був збудований за період їх шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, докази є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують\~ вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Твердження відповідачки та його представника про те, що будівництво будинку розпочато до шлюбу з позивачем та проведено за її з матірю кошти в судовому засіданні належними та допустимими доказами не стверджено. Так, з показів свідків, допитаних у судовому засіданні судом встановлено, що незавершений будівництвом будинок за адресою: м. Хуст, вул. Заводська, 27Б зведений на земельній ділянці належній матері відповідачки, однак будинок побудований спільно позивачем та відповідачкою у шлюбі, позивач їздив на заробітки, давав гроші на будівництво будинку. Таким чином, виходячи з вище наведеного, суд вважає, що сторони за час спільного проживання у шлюбі збудували житловий будинок у м. Хуст по вул. Заводська, 27Б на земельній ділянці, що на праві власності належить матері відповідачки [PERSON] Тобто вказаний будинок є спільною сумісною власністю сторін.\~ Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розподілити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. \~ Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом цьому суд не бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-47цс16 від 7 вересня 2016 року: новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз ст.ст. 60, 63, 69 СК України та ст.ст. 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Як вбачається цим правовим висновком спростовується твердження відповідачки щодо не можливості визнання незавершеного будівництвом будинку обєктом спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток на вказаний будинок. За таких обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та визнати незавершений будівництвом житловий будинок у м. Хуст по вул. Заводська № 27Б обєктом спільної сумісної власності подружжя із визначенням 1/2 частини за позивачем [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 275,60 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial