Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працює директором Дертівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів та являється депутатом Рокитнівської районної ради сьомого скликання. В газеті «Новини Рокитнівщини» за №27-28 (1036-1037) від 07 квітня 2016 року в рубриці НР «Важливо» автор [PERSON], депутат Рокитнівської районної ради, в своїй статті «Для чого люди йдуть у владу?» ганьбить його честь, гідність, ділову репутацію з огляду на наступне. Так, на початку своєї публікації, [PERSON] пише про звернення трьох депутатів районної ради від Радикальної партії [PERSON] про відкликання своїх голосів за обрання головою ради [PERSON]. В даному зверненні представники партії [PERSON] звинуватили районну раду в тому, що рада систематично працює не по регламенту, що депутати не так розподіляють бюджетні кошти тощо. Дійсно, депутати районної ради подали таке звернення голові районної ради [PERSON] ще 19.02.2016 року, де чітко висловили та вказали, чому саме вони прийняли таке рішення. Щодо ігнорування депутатської діяльності представників від Радикальної партії [PERSON], вони представники цієї політичної сили, змушені були, звернутись з депутатським зверненням до голови районної ради [PERSON] за № 2 від 07.12.2015 року з цього приводу. На жаль, це звернення проігноровано головою районної ради, відповіді не надано. В даній газеті також висвітлені звинувачення депутатів Радикальної партії [PERSON] в клоунаді роботи сесій районної ради про неморальність радикалів щодо інвалідів про службу в армії, це вищий цинізм, інваліди будь-де захищені Законом України і звільнені від цього громадянського обов'язку. Крім того, в даній статті зазначено, що фракція «Батьківщина» має фактичну більшість голосів, чим введено людей в оману, оскільки з двома «укропівцями» фракція «Батьківщина» нараховує 16 депутатів і це не фактична більшість, про що пише [PERSON] Також [PERSON] в статті «Для чого люди йдуть у владу?» зазначає, що не пам'ятає жодного письмового чи усного звернення представників Радикальної партії [PERSON] в роботі сесії, які були би спрямовані на покращення умов життя жителів району. Однак всі депутатські звернення та запити з цього приводу він оприлюднив у газеті «Новини Рокитнівщини» від 21.04.2016 року №31-32 (1040-1041) в своїй статті «Народжений повзати, літати не зможе». Крім того, [PERSON] у вищезазначеній статті висвітлює питаття про стан центральної дороги в с. Кисоричі, витрату бюджетних коштів, контрольовані і неконтрольовані вирубки лісів, питання масових бійок за бурштин. Вважає вищевикладені необєктивні звинувачення [PERSON] в статті «Для чого люди йдуть у владу?» такими, що ображають його честь, гідність та ділову репутацію, даючи непристойну оцінку його діяльності як депутата районної ради, так і депутатів Радикальної партії [PERSON]. Своїми діями [PERSON] завдав йому також моральної шкоди, яку він оцінює в 50000 грн. За для спростування вищевказаної інформації та відновлення ділової репутації він звернувся в суд з даним позовом. 27.07.2016 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до [PERSON] з зустрічним позовом про про відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію. Позов мотивований тим, що причиною звернення [PERSON] до нього про відшкодування моральної шкоди є стаття «Для чого люди йдуть у владу?», опублікована в газеті «Новини Рокитнівщини» в номері від 7 квітня 2016 року До свого позову [PERSON] додає свою статтю «Народжений повзати, літати не може», розміщену у тій же газеті «Новини Рокитнівщини» від 21 квітня 2016 р., яка була адресована особисто йому. Вказана стаття [PERSON] містить завідомо недостовірні відомості та брутально принизливі висловлювання в його адресу, а той факт, що вона доведена до широкого кола людей свідчить про те, що поширення таких відомостей ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію в районі і не тільки. Окрім того, його стаття «Для чого люди йдуть у владу?» була відповіддю на депутатське звернення [PERSON] від 19.02.2016 р. («Про порушення регламенту ради»), що було адресоване голові Рокитнівської районної ради та опубліковане в газеті «Новини Рокитнівщини» від 31.03.2016 року), в якому, було абсолютно безпідставно звинувачено і його, як депутата ради, і секретаря бюджетної комісії ради в участі в систематичних порушеннях роботи районної ради, в нераціональному розподілі бюджетних коштів, а також навіть в ігноруванні депутатської діяльності депутата [PERSON] Як депутат Рокитнівської ради він був змушений спростувати недостовірну, нічим не підтверджену інформацію щодо діяльності ради в тій же рубриці «Важливо», в якій було опубліковане газетою «Новини Рокитнівщини» звернення депутатів від Радикальної партії [PERSON]. Зазначене вище депутатське звернення є не тільки завідомо недостовірним, але й дискредитує роботу ради, і взагалі органи місцевої влади у очах населення всього району і в так дуже непростий час, коли стрімко втрачається авторитет і рейтинг, що може дуже скоро призвести до катастрофічних наслідків для держави. Вважає депутатське звернення [PERSON] таким, що ганьбить його честь, гідність, ділову репутацію. Крім того, ввжає, що йому завдано моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 84160 грн. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 27.07.2016 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію та цивільну справу за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію обєднано в одне провадження під номером 571/503/16-ц. 21.02.2017 року ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області було залучено до участі у справі № 571/503/16-ц, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію, як співвідповідача [PERSON], яка працює головним редактором газети «Новини Рокитнівщини». В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом підтримав первісний позов та просив його задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник на підставі довіреності [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги [PERSON] не визнали, зустрічний позов підтримали, з мотивів, наведених у ньому. Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] та її адвокат [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов [PERSON] не визнали, просили відмовити в його задоволенні з мотивів, наведених у запереченні. Суд, вислухавши учасників процесу, свідків по справі, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, вважає, що в задоволенні первісного позову та зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працює директором Дертівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів та є депутатом Рокитнівської районної ради сьомого скликання від Радикальної партії [PERSON]. В газеті «Новини Рокитнівщини» від 07.04.2016 року за №27-28 (1036-1037) в рубриці НР «Важливо» автор [PERSON], депутат Рокитнівської районної ради, в своїй статті «Для чого люди йдуть у владу?» висвітлив свою власну точку зору з приводу депутатської діяльності депутатів Рокитнівської районної ради, де звернув увагу на діяльність депутатів районної ради від Радикальної партії [PERSON]. [PERSON], який входить до складу Радикальної партії [PERSON] на публікацію [PERSON] опублікував відповідь в газеті «Новини Рокитнівщини» від 21.04.2016 року в рубриці НР «Важливо» стаття «Народжений повзати, літати не може». [PERSON] та [PERSON] вважають, що вищевказані статті містять завідомо неправдиві відомості, що ганьблять їх честь, гідність та ділову репутацію. Підставами позову [PERSON] стала стаття депутата Рокитнівської районної ради [PERSON] «Для чого люди йдуть у владу?», а саме наступні висловлювання [PERSON] відносно депутатів Радикальної партії [PERSON]: «В газеті новини Рокитнівщини» від 31.03.2015 року на чільному місці в рубриці «Важливо» опубліковане звернення трьох депутатів районної ради від Радикальноїх партії [PERSON] про відкликання їхніх голосів за обрання головою ради [PERSON]. Можна було би не звернути уваги на це звернення, якби в ньому представники партії [PERSON] не звинуватили районну раду в тому, що рада систематично працює не по регламенту, що депутати не так розподіляють бюджетні кошти тощо»; «Представники партії [PERSON] заявили про ігнорування їхньої депутатської діяльності»; «Фракція партії «Батьківщина……. Зараз ця фракція фактично має більшість голосів при прийнятті практично всіх рішень, які приймаються на районному рівні»; «Також не було підтримано звернення районних радикалів на одній із сесій районної ради про обовязковість військової служби для осіб чоловічої статі для зайняття посад в органах влади чи отримання мандату депутата всіх рівнів. Я звернув тоді увагу депутатів та присутніх на сесії членів товариства інвалідів на абсурдність та неморальність звернення представників Радикальної партії [PERSON] в Рокитнівському районі»; «При всьому тому я не памятаю жодного письмового та усного звернення представників Радикальної партії [PERSON] в роботі сесії, які були спрямовані на покращення умов життя жителів району. Хто мусить їздити через село Кисоричі, в якому проживають два радикальних депутати…»; «Щодо звинувачень членів Радикальної партії [PERSON] у нераціональному розподілі бюджетних коштів, то вони зводяться фактично до одного основного пункту: забрати гроші у апарату районної ради (на утримання апарату, на ремонт туалету тощо). Дивно чомусь, що членів радикальної партії [PERSON] не цікавить, куди і як витрачає бюджетні кошти набагато чисельніший апарат районної адміністрації, інших бюджетних структур. Не цікавлять радикальних депутатів і актуальні в Рокитнівському районі питання контрольованої і неконтрольованої вирубки лісів, робота нелегальних пелорам, магазинів тощо, питання масових бійок за бурштин і т.д. То в такому випадку не може не виникнути питання: для чого люди йдуть у владу?». В свою чергу підставами зустрічного позову [PERSON] стала стаття депутата Рокитнівської районної ради [PERSON] «Народжений повзати, літати не може», а саме наступні висловлювання [PERSON]: «Вищого цинізму, зухвалості, наруги над колективом Хмільської ЗОШ годі було і чекати. Ось де ви проявили свій «талант», просовуючи питання призначення директором школи свого однопартійця [PERSON] Шукаючи захисту колектив цієї школи звернувся до мене, як депутата районної ради, і наскільки в мене вистачить сили та знань, я буду завжди відстоювати їхні інтереси, інтереси простих людей»; «А можливо, ви , добродію [PERSON], виблагали для себе тепленьке місце? А тому народжений повзати, літати не може»; «Порада моя цьому «діячеві», який невідомо звідки приїхав нас «ощасливлювати», давати поради тим людям яких залишив»; «Я ні перед ким не «прогинався» і цього ніколи робити не буду та переконаний, що цього не будуть робити і мої діти. На жаль, цього не можу сказати, добродію, про вас»; «Такої активної роботи, яку проводять депутати від Радикальної партії [PERSON] в районній раді, не проводять інші депутати від інших політичних сил разом взяті, а тим більше від «Укропу», хоч я бачу, що ви вже нібито, відцурались від цієї політичної сили». Аналізуючи вищезазначенні висловлювання [PERSON] та [PERSON] суд вважає, що вони є запитаннями, власним субєктивним уявленням та субєктивним оціночним ставленням, тобто є судженнями, а не твердженнями. Щодо речення «Ось де ви проявили свій «талант», просовуючи питання призначення директором школи свого однопартійця [PERSON]Р.», то воно жодним чином не ганьбить честь, гідність, та ділову репутацію [PERSON], оскільки останній підтримав кандидатуру [PERSON] при голосуванні в районній раді, в складі комісії Рокитнівського відділу освіти, яка працювала в Хмільській ЗОШ напередодні районної ради. Зазначена обставина підтверджена свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що відповідно до вимог ст.57 ЦПК України є доказами у справі, визнається та не заперечується відповідачем, а тому в розумінні положень ч. 1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст.68 Конституції України, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст.297 ЦК України, яка базується на положенні ч. 4 ст.32 Конституції України , кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа може звернутися до суд з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п.п. 4, 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). З наведеного вбачається, що в справах про захист честі, гідності та ділової репутації, захисту підлягають порушені немайнові права особи у разі сукупності таких обставин як поширення інформації, інформація стосується певної фізичної особи, інформація є недостовірною (не відповідає дійсності), поширення такої інформації порушує особисті немайнові права. В даному випадку, стаття [PERSON] «Для чого люди йдуть у владу?» та стаття [PERSON] «Народжений повзати, літати не може», які стали підставою первісного та зустрічного позовів, суд не вважає поширенням інформації, адже дані статті не стосуються певної фізичної особи, в даному випадку [PERSON] та [PERSON] Щодо недостовірності поширеної інформації, наслідком яких, на думку [PERSON] та [PERSON], стало порушення їх немайнових прав, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закрону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідний висновок зробив і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 липня 1986 року у справі «Lingens v.Austria» зазначивши, що слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Визначаючись із характером поширеної інформації [PERSON] в статті «Для чого люди йдуть у владу?» та [PERSON] в статті «Народжений повзати, літати не може», суд виходить із того, що вищевказані висловлювання не можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності, виражені із застосуванням алегорії та є субєктивною оцінкою, а тому суд вважає такі висловлювання оціночним судженням. Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Не вбачає суд у зазначеному висловлювані і наклепу. Щодо форми висловлювання, то слід зазначити, що у п.72 рішення по справі «Feldek v. Slovakia» від 12 липня 2001 року Європейський суду з прав людини зазначає, що «Відповідно до практики Суду свобода вираження поглядів є однією з основних підвалин демократичного суспільства та однією з головних передумов його прогресу і самореалізації кожної особи. Відповідно до частини 2 статті 10 вона застосовується не тільки до «інформації» або «ідеї», що сприймаються прихильно, або вважаються необразливими, чи сприймаються байдуже, а також до таких, що ображають, шокують або хвилюють. Стаття 10 захищає не тільки суть висловлених ідей та інформації, але також і форму, у якій вони передаються. Ця свобода підлягає виключенням, переліченим у частині 2 статті 10, які, однак, повинні чітко тлумачитися». «Такими є вимоги плюралізму, толерантності й лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства.» ( справа «Lingens v.Austria»). Крім того, в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судова колегія зазначає обовязкове врахування положень Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.204 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. У названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті ( у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6, Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У звязку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Однак оскаржувані [PERSON] та [PERSON] статті не містять відомостей, виражених у формі твердження, що принижували б їх ділову репутацію, з точки зору законів, моралі та звичаїв і могли б бути обєктом моральної оцінки членів суспільсьтва. Враховуючи, що суд дійшов висновку про те, що поширена інформація є оціночним судженням, а отже не є недостовірною інформацією, [PERSON] та [PERSON] не доведено наявність порушення особистого немайнового права внаслідок поширення недостовірної інформації за відсутності останньої. При цьому слід звернути увагу, що навіть в разі, якби суд дійшов висновку про наявність порушення такого права, вони були б позбавлені захистити його в спосіб обраний [PERSON] та [PERSON] Відповідно до статті 275 ЦК України, захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (ст.278 ЦК України) тощо. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, та суд не вправі зобов'язувати вибачатися особу в тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. За наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] слід відмовити. Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що такі вимоги у даному випадку розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за її заподіяння. Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Враховуючи, що судом не встановлено обставин порушення прав [PERSON] та [PERSON] та відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів, відповідно не підлягають і задоволенню позовні вимоги про стягнення моральної шкоди за первісним та зустрічним позовами, які є похідними від первинної позовної вимоги. Враховуючи прийняте судом рішення та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним судові витрати по справі залишити за сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed