Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою 03 березня 2021 року, в якій просить суд стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь [PERSON] 150 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я (без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів і платежів). Пред`явлені вимоги позивач мотивував тим, що працюючи на підприємствах м. Кривого Рогу його здоров`ю була заподіяна шкода від якої він переносить моральні страждання та переживання. Він з 1967 р. працював в рудоуправлінні ім. Дзержинського, тресту Дзержинськруда в ремонтно-механічних майстернях фрезерувальником. 13 травня 1969 року з ним стався нещасний випадок. При фрезеровкі фібрових шайб під фрез попав його середній палець. Відповідно до Акту №103 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом і складений 14.05.1969 року. В пункті 17 Акту вказано діагноз: травматична ампутація нігтьової та середньої фаланги третього пальця правої руки. По висновку медико-соціальної експертної комісії (ДНА-02 №02342) йому первинно 03.06.2004 року було встановлено 10 % втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом. Також йому було встановлено іще 25 % втрати працездатності але від профзахворювання, яке встановлено було в 2004 р. На теперішній час йому встановлено 35% втрати працездатності. В момент нещасного випадку він отримав тяжку травму правої руки і був доставлений в лікарню. Він вважає, що вже ніколи не зможе рухати правою рукою, бо відчував нестерпний біль. Щодня в лікарні він проходив обов`язкові процедури, приймав обезболюючі препарати. В 24 роки він був травмований, і в зв`язку з травмою правої кисті, він знову навчався тримати предмети, писати, носити неважкі речі. Оскільки йому було ампутовано палець, то в нього виникли великі труднощі в побуті. Перенесення моральних переживань. В зв`язку з втратою флангів, він дуже комплексував. Адже він був ще молодший. До того ж він розумів, що втратив їх на все своє життя, що вигляд і стан його правої руки вже ніколи не покращиться - фаланги не відростуть. Крім фізичних болів він почав переносити й моральні страждання та переживання, які були викликані каліцтвом його руки. Причиною моральних страждань ж усвідомлення, що у зв`язку з травмою він вже ніколи не буде відчувати себе повноцінно здоровим чоловіком. Більш того пошкодження, яке він має на руці, не виліковується. Після отриманої травми він змушений був прикладати значні зусилля для продовження активного громадського життя. Оскільки правою рукою не мав змоги тримати предмети, навіть одягаючись він переносив дискомфорт. Він не мав змоги писати правою рукою, навіть тримати столові прибори, не говорячи про перенесення чи тримання в руці важких речей. Встановлення втрати працездатності на безстроковий термін свідчить про те, що стан його здоров`я вже ніколи не покращиться, а може лише погіршитися. Таким чином, підприємство не забезпечивши на його робочому місці безпечні та нешкідливі умови праці, порушило його законні права, що призвели до професійного захворювання, втрати працездатності, до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткові зусилля для організації свого життя. На час виникнення в нього права на відшкодування моральної шкоди діяв ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-ХІУ, яким покладався обов`язок на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача - Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Його здоров`я, життя, моральний стан є безцінним. Заподіяну відповідачем моральну шкоду оцінити не можливо. Спокій та добробут є безцінними, але не зважаючи на судову практику, щодо сум компенсації, то 150 000 гривень, яку він просить стягнути компенсує йому незначну частину його моральних та фізичних переживань та страждань, дасть можливість пройти хороший курс лікування та покращить його фізичний та моральний стан. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2021 року зазначена справа передана на розгляд судді Ткаченкові А.В. (а.с.16). Ухвалою суду від 09 березня 2021 року, позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження (а.с.18-19). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області Бойко В.В. подав 16 квітня 2021 року відзив на позовну заяву, вважаючи вимоги [PERSON] безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свої заперечення мотивував наступним. Дійсно, [PERSON] працював на посаді механіка та фрезировщика на РУ ім. Дзержинського. Під час виконання трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку він отримав травматичну ампутацію нігтьової та середньої фаланги третього пальця правої руки. 03.06.2004 року висновком МСЕК йому первинно встановлено 10% втрати працездатності по трудовому каліцтву. 15.07.2004 року висновком МСЕК було встановлено безстроково 35% з яких первинно встановлено 25% втрати працездатності за професійним захворюванням та 10 % по трудовому каліцтву. Позивач зазначає, що внаслідок отриманої травми порушено його нормальні життєві зв`язки, позбавлено можливості реалізовувати свої звички. Зазначають, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 жовтня 2020 року задоволено позов [PERSON] до відділення виконавчої дирекції Фонду та стягнуто моральну шкоду в розмірі 90 000 гривень. Позивач вважає, що має право на відшкодування йому моральної шкоди саме за рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. При цьому, представник відповідача вказує, що в рамках спірних правовідносин Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області не є належним відповідачем. Так, відповідно до п.27 ст.77 Закону України від 20 грудня 2005 року №3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік», п.22 ст.71 Закону України № 489-V від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік», дію норм Закону України від 23 грудня 1999 року «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві …», які передбачали виплату Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду, було зупинено на 2006 та 2007 роки. Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, що набрав чинності з 20 березня 2007 року, до Закону України від 23 вересня 1999 року внесено зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду. Згідно з п.2 ч.44 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» до Закону України від 23 вересня 1999 року у п.3 розділу ХІ «Прикінцеві положення» після абзацу третього доповнено новим абзацом «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Крім того, просить звернути увагу суду, на те, що відділенням Фонду в період 2004 року по 2020 рік позивачу відшкодовано одноразову допомогу в розмірі - 10640,00 грн., щомісячні страхові виплати, які компенсують частину втраченого заробітку - 237 597,27 грн., виплати на лікування та лікарські засоби - 22139,59 грн. З 2004 року негативної динаміки погіршення здоров`я позивача не відбулося, тому посилання позивача на суттєве погіршення здоров`я вважають необґрунтоване. Представник вважає, що оскільки відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві не залежно від дати настання страхового випадку, не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави для покладення на відділення обов`язку здійснювати таку виплату. Документи, на які посилається позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди, тобто довідка МСЕК і акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1 є документи, що підтверджують обставини професійного захворювання і встановлення у зв`язку з цим стійкої втрати професійної працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку, і ніяким образом не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди. Посилання на ці документи, як на єдину підставу відшкодування моральної шкоди вважають безпідставними. Позивачем не надано жодного підтверджуючого доводу саме глибини, характеру та тривалості душевних страждань, переживань істотних недоотриманих благ внаслідок втрати працездатності від отриманого професійного захворювання. Тому просять в позові відмовити (а.с.28-31). Відповіді на відзив із обґрунтуванням своїх заперечень проти доводів, наведених представником відповідача, позивач не подав, додаткового часу для цього не потребував. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Представник відповідача Бершадська Л.С. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. З урахуванням позиції сторін та поданих ними заяв, суд вважає за можливе розгляд справи проводити в письмовому провадженні без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, а відповідачем визнано, що позивач [PERSON] працювавна посаді механіка рудоуправління ім. Дзержинського з 08.12.1967 року, а 1981 р. переведений на шахту Саксагань фрезировщиком, з 1996 р. на шахті Гігант фрезировщиком, з 2001 р. на шахті Родіна фрезировщиком, де і працює по теперішній час. Вказані обставини також підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці, виданій на ім`я [PERSON] (а.с. 8-9). Відповідно до акту №103 від 14.05.1969 року за формою Н-1 13 травня 1969 року приблизно о 07.20 годині з [PERSON] при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок: внаслідок якого [PERSON] отримав травматичну ампутацію нігтьової та середньої фаланги ІІІ пальця правої кисті (а.с.10). 03.06.2004 року висновком МСЕК [PERSON] первинно встановлено 10% втрати працездатності по трудовому каліцтву. (а.с.11). Висновком МСЕК від 15 липня 2004 року за результатами первинного огляду [PERSON] встановлено з 12 липня 2004 року безстроково втрату працездатності - 25% у зв`язку з професійним захворюванням, та 10 % по трудовому каліцтву (а.с.12). Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Згідно з ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року. Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року №717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34). З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону від 23 вересня 1999 року право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Тобто, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає у позивача з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку з 03.06.2004 року. Частинами 1, 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на час встановлення позивачу висновком МСЕК від 03.06.2004 року стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до статті 13 цього Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 вказаного Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Згідно абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний, у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 21, частини 3 статті 28 та частини 3 статті 34 Закону №1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд. Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року №717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності 20 березня 2007 року, виключено частину 3 статті 34 Закону №1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Конституційний Суд України у рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі №1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Законом України від 28 грудня 2014 року №77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності 01 січня 2015 року. Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Проте, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України). Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012. Конституційний Суд України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Отже, з урахуванням вищезазначеного, починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець. У даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на час заподіяння позивачу [PERSON] моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача, тобто на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Доводи відповідача щодо того, що у позивача не відбувалось погіршення стану здоров`я, судом до уваги не беруться, оскільки, даний факт не знімає з відповідача обов`язку відшкодування такої шкоди. Зауваження відповідача на те, що ним було відшкодовано позивачу у період з 2004 року по 2020 рік одноразову допомогу в розмірі 10640,00 грн., щомісячні страхові виплати, які компенсують частину втраченого заробітку в розмірі 237597,27 грн., суд не бере до уваги, оскільки вони не мають правового значення, адже позовні вимоги стосуються стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Крім того, суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивачу вже компенсовано моральну шкоду в розмірі 90 000 грн., які було стягнуто рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 жовтня 2020 року з відділення виконавчої дирекції Фонду, оскільки дане рішення було ухвалено при розгляді іншого предмета - відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, внаслідок професійного захворювання [PERSON] . Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я позивач оцінює в розмірі 150 000,00 гривень. Як слідує з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим отримав 10% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву, що призвело до істотних негативних вимушених змін в житті позивача, до необхідності нераціонально витрачати час, до зміни звичного способу життя, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить у зв`язку з втратою професійної працездатності. Щодо вимоги про стягнення 150 000,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачу шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial