Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис № 7751 від 24 грудня 2015 року, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу - Бондар Іриною Михайлівною таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 24 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу - Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис №7751 про стягнення з [PERSON] на користь відповідача боргу в сумі 81\~272, 26 грн. Про виконавчий напис позивач дізнався з листа Богодухівського РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 31.03.2021 про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. \~Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню, так як він вчинений з порушенням діючого законодавства, зокрема, документи, які надані для вчинення виконавчого напису, не свідчать про безспірність суми заборгованості. Так підписана ним анкета-заява не містить відомостей про строк повернення кредиту, розмір процентної ставки, в ній не визначені умови відповідальності за порушення зобов`язання у виді неустойки, банком не було доведено, що [PERSON] підписав саме ті умови і правила надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви. Зазначає, що оспорювання виконавчого напису можливе як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису так і з підстав правомірності вимог стягувача, про що неодноразово зазначав в своїх постановах Верховний Суд, отже вважав, що існують всі підстави для задоволення його позовних вимог. \~Від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого він проти позову заперечує, посилаючись на те, що нотаріус діяв в рамках закону, виконавчий напис вчинено з дотриманням діючого законодавства. Відповідач зазначає, що позивач визнає факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та часткове виконання зобов`язань. Отже, враховуючи, що позивачем не надано доказів недійсності договору, не спростовано факт отримання кредиту та наявність заборгованості, банк має право вимагати захисту своїх прав через суд. Вважає, що оскільки банк не має права видавати виконавчі написи, то він не може бути і відповідачем у справі. Та оскільки спір стосується оскарження дій органу владних повноважень, дана справа не підвідомча суду загальної юрисдикції. Позивачем не надано жодних розрахунків, які б підтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису, в той час як банком були надані усі документи, необхідні для вчинення виконавчого напису. Посилання позивача на порушення строків вчинення виконавчого напису також вважає безпідставним, оскільки строки передбачені статтею 88 Закону України Про нотаріат, за своєю природою, не є позовною давність, а вчинення виконавчого напису, є позасудовим способом захисту цивільних прав. Крім того, договір і\~досі є\~чинним, отже в кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в будь-який час. Від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача, в яких він повторно наголошує на порушенні законодавства при вчиненні виконавчого напису нотаріусом, оскільки при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, особливо нарахованих банком штрафів та відсотків, пені та комісії, які банк не міг нараховувати, оскільки в анкеті-заяві вони не передбачені. Третя особа нотаріус надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Від третьої особи Богодухівського районного відділу ДВС надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що у відділі на виконанні перебуває виконавчий документ №7751 від 24 грудня 2015 року, виданий Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» грошових коштів у сумі 81272, 26 грн. 04 жовтня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № АСВП 52399919, яку направлено сторонам виконавчого провадження. 23 листопада 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 30.05.2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до органу ПФУ для виконання. Згідно АСВП (автоматизованої системи виконавчого провадження) з 2019 року по теперішній час з боржника щомісячно утримуються кошти з пенсії для погашення заборгованості згідно постанови державного виконавця від 30.05.2019 року. На сьогоднішній день з боржника стягнуто 24\~312.96 грн., з яких виконавчий збір 2190,26 грн., витрати виконавчого провадження 220,00 грн. та погашення боргу 21902.70 грн. Отже вважає, що [PERSON] не міг не знати про існування виконавчого напису № 7751 від 24 грудня 2015 року, про що він зазначає в позовній заяві, так як відносно нього 04.10.2016 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого документа № 7751 від 24 грудня 2015 року та з 2019 року по теперішній час утримуються кошти з пенсії для погашення заборгованості. \~Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представник позивача окремо звернув увагу, що підписана позивачем анкета-заява не є договором, який би містив усі істотні умови, зокрема і щодо розміру відсотків, однак вони стягнуті за виконавчим написом. Крім того вона не була посвідчена нотаріально, в той час як виконавчий напис видається тільки за нотаріально посвідченими договорами. Щодо позиції представника органу ДВС про те, що позивач не міг не знати про виконавчий напис та існуюче виконавче провадження, пояснив, що позивач мав боргові зобов`язання перед АТ «ПУМБ» та вважав, що кошти утримуються на користь цього банку. В подальшому з`ясувалось, що виконавче провадження на користь стягувача ПУМБ закрито, а кошти стягуються за виконавчим написом на користь АТ «Приватбанк». \~Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 24.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу - Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №7751 про стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 81272.26 грн., які є його боргом за кредитним договором від 12.12.2011, укладеним між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», а саме заборгованість за кредитом у розмірі 31\~011, 41 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 42\~951.69 грн., пеня у розмірі 1\~850.00 грн., штраф у розмірі 3\~789, 16 гривень, витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1\~700, 00 гривень, а всього з урахуванням витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису 81272.26 грн. (а.с. 19). На підставі вищевказаного виконавчого напису 29.09.2016 державним виконавцем Богодухівського відділу ДВС відкрито виконавче провадження №52399919 з примусового виконання вказаного виконавчого напису (а.с.17). Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка передбачена пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат». При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). \~Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. \~З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. \~\~Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17. \~ Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника.\~\~\~ Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18). З матеріалів справи вбачається, що позивачем 12.12.2012 було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. З заяви вбачається, що [PERSON] своїм підписом підтвердив, що він ознайомлений і згоден з умовами надання банківських послуг, а також з пам`яткою клієнта, умовами, правилами надання банківських послуг та тарифами /а.с. 21/. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Отже, представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту подання ним, як стягувачем, нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості [PERSON] згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172. За таких обставин, суд вважає, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Посилання АТ КБ «Приватбанк» на те, що банк не є належним відповідачем у справі і що дана справа не відноситься до юрисдикції загального суду, не ґрунтуються на законі. Щодо строків звернення з позовом до суду, слід зазначити таке. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Враховуючи, що про вчинення виконавчого напису позивач дізнався з відповіді Богодухівського районного відділу ДВС від 31.03.2021 /а.с.16/, строк звернення до суду ним не пропущено. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. \~\~\~\~\~\~ На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved