Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON], про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ними було придбано майно, яке він вважає спільною сумісною власністю сторін, а саме: житловий будинок [ADDRESS] на відведеній земельній ділянці зі спорудами та будівлями, а також автомобіль «Шевроле-Лачеті», державний номер [NUMBER]. Оскільки домовленостей про добровільний поділ набутого під час шлюбу майна між сторонами не досягнуто, позивач звернувся до суду з вимогою про його поділ у судовому порядку шляхом визнання за сторонами по 1/2 частині вищезазначеного майна. 26 листопада 2014 року під час судового засідання представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, а саме виключення позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю автомобіля Шевроле Лацеті NF 196 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 02 грудня 2014 року позивачем по справі було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій [PERSON] просить суд визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами об'єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати холодильник, заводський номер 00627; холодильник комбі 171-190 см Samsung RL41SBSV; телевізор Samsung LE-32B350F1WXUA; меблі «Кухонний куточек»; меблі «куточок «Візит» об'єктами права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та здійснити поділ майна, визнавши за [PERSON] право приватної власності на: холодильник комбі 171-190 см Samsung RL41SBSV; телевізор Samsung LE-32B350F1WXUA, за [PERSON] - холодильник, заводський номер 00627; меблі «Кухонний куточек»; меблі «куточок «Візит»; поділити житловий будинок, виділивши позивачеві в приватну власність 1/2 частину житлового будинку відповідно до варіанту №1 висновку судової експертизи; стягнути з відповідача на користь позивача 3140 грн. в якості грошової компенсації вартості його частки; визначити порядок користування земельною ділянкою згідно варіанту №1 висновку судової експертизи; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, викладені в уточненій редакції позовної заяви, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог частково, визнаючи позовну вимогу щодо визнання холодильника, заводський номер 00627; холодильника комбі 171-190 см Samsung RL41SBSV; телевізора Samsung LE-32B350F1WXUA; меблів «Кухонний куточек»; меблі «куточок «Візит» об'єктами права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та здійснення поділу майна шляхом визнання за [PERSON] право приватної власності на: холодильник комбі 171-190 см Samsung RL41SBSV; телевізор Samsung LE-32B350F1WXUA, за [PERSON] - холодильник, заводський номер 00627; меблі «Кухонний куточек»; меблі «куточок «Візит». У задоволенні іншої частини позовних вимог просили суд відмовити. Заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 жовтня 1989 року сторонами було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 72, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 14 жовтня 1989 року (Том 1, а.с. 7). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно матеріалів справи, відповідачу [PERSON] на підставі рішення виконкому Підгородненської міської ради народних депутатів №215 від 23 жовтня 1996 року передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,14 га, яка розташована у [ADDRESS], що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №9694 від 05 грудня 1996 року. Згідно ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до пункту 182 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства прп розгляді цивільних справ», ст. 81, 116 Земельного кодексу України земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю. Оскільки право власності на земельну ділянку № 12 площею 0,14 га, яка розташована у [ADDRESS], виникло у [PERSON] внаслідок приватизації 23 жовтня 1996 року, то таке майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя. У судовому засіданні будо встановлено, що на сьогоднішній день житловий будинок [ADDRESS] незавершений будівництвом. Будівництво було розпочато у 1990 року. Всі будівельні матеріали батько відповідача замовляв на своє ім'я, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями свідків. Відповідно до ч.5 ст.39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затвердженого постановою №461 від 13 квітня 2011 року датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власносте на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦКУ до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Таким чином, власниками матеріалів є батьки відповідача. Як вбачається із Інформаційної довідки №5318407, у Реєстрі прав власності щодо нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] відомості відсутні. Отже, вищевказане домоволодіння належним чином у власність не оформлене та державної реєстрації права власності не здійснено, документи на новопобудований будинок, докази про додержання при цьому будівельних, архітектурних, санітарних, екологічних та іїц норм і правил, державних стандаргів, введення його в експлуатацію у встановленому порядку, відповідні висновки та документи компетентних установ чи органів позивачем не надано. У відповідності зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.ст. 68, 69, 70 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що домовленості між сторонами не досягнуто. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до положень ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи положення ст. 174 ЦПК України, суд вважає можливим задовольнити позовну вимогу [PERSON] про визнання холодильника, заводський номер 00627; холодильника комбі 171-190 см Samsung RL41SBSV; телевізора Samsung LE-32B350F1WXUA; меблів «Кухонний куточек»; меблі «куточок «Візит» об'єктами права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та здійснення поділу майна шляхом визнання за [PERSON] право приватної власності на: холодильник комбі 171-190 см Samsung RL41SBSV; телевізор Samsung LE-32B350F1WXUA, за [PERSON] - холодильник, заводський номер 00627; меблі «Кухонний куточек»; меблі «куточок «Візит». Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог частково. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial