Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON] згідно якого прохав суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що йому, на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований він та відповідач, який є його рідним братом. Відповідач зареєстрований в будинку з 1993 року, однак не проживає в ньому оскільки в тому ж році виїхав до Росії. На теперішній час місце проживання відповідача не відоме, так, як останні сім років з ним немає зв'язку. Наявність реєстрації відповідача в будинку заважає йому у повній мірі володіти користуватися та розпоряджатися своєю власністю. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позові та прохав їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся. Третя особа до суду свого представника не направила, але завчасно направила до суду клопотання про розгляд справи за відсутності її представника, вказавши, що не заперечують проти позовних вимог. Зі згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, додаткового до свідоцтва про право на спадщину виданого Другою Кременчуцькою держнотконторою 04.02.2002 року, що видане Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою 23.12.2005 року та зареєстроване у реєстрі за номером 1-1585 позивачу на праві приватної власності належить будинок з господарськими будівлями [ADDRESS]. Згідно запису в домовій книзі в будинку [ADDRESS] 05.02.1993 року зареєстрований [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з 1993 року не проживає у будинку [ADDRESS] та не виконує обов'язки по оплаті та утриманню житла, що підтверджується актом про не проживання складеним ТОВ «Добробит» від 27.01.2015 року, а його формальна реєстрація перешкоджає позивачу вільно володіти користуватися та розпоряджатися вказаним будинком. У ході судового розгляду справи не надійшли докази, які свідчать про поважність причини відсутності відповідача в будинку [ADDRESS] понад один рік. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Вищевказана норма, передбачає що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. На підставі викладено, враховуючи той факт, що відповідач, без поважних причин не користувався житловим будинком, який належить на праві приватної власності позивачу, понад 1 рік, обов'язки по утриманню житла не здійснював, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування вказаним житловим будинком.

Outcome: approved