Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтував наступним. 11 листопада 2011 р. позивачеві відповідачем був наданий кредит шляхом відкриття карткового рахунку. Позивач користувався відкритим рахунком, переказуючи на нього грошові кошти, кредитних коштів з даної картки не брав, оскільки не мав такої необхідності. 19 вересня 2013 р. з його рахунку були зняті кошти на суму 2 956,43 грн. Дізнавшись про це, він звернувся до Банку та заблокував картку. З відповідною заявою звернувся до правоохоронних органів. У 2016 р. [PERSON] стало відомо про те, що ПАТ КБ ПриватБанк на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з нього стягнуто 27 818,16 грн. заборгованості, яка складається з 2 956,43 грн. залишку заборгованості за кредитом, 18 868,01 грн. заборгованості за відсотками, 3 050 грн. пені та комісії, 1 243,72 грн. штрафу, 1 700 грн. витрат за вчинення виконавчого напису. Позивач вказував, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства, що регулюють правовідносини щодо їх вчинення. Так при вчиненні виконавчого напису нотаріус не могла отримати від відповідача оригінал кредитного договору, оскільки такий документ ним не підписувався. Відсутність оригіналу кредитного договору не давала підстав для визнання розміру заборгованості позивача перед відповідачем, у тому числі штрафних санкцій та процентів безспірними. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не врахувала та не перевірила факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому написі зроблений відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача. Виконавчий напис вчинений на підставі розрахунку заборгованості, виконаного банком, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошової вимоги до позивача. У порушення положень Закону України Про нотаріат виконавчий напис вчинений про стягнення заборгованості за 4 роки 6 місяців і 20 днів, тоді як можливе стягнення за такими правовідносинами у межах трирічного строку. Позивач вважає заборгованість, що була стягнута на підставі виконавчого напису, спірною, а тому виконавчий напис є таким, що вчинений з порушенням закону. З зазначених підстав [PERSON] у позовній заяві просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №5868, вчинений 13.07.2016 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов. Суду пояснив, що у ПАТ КБ ПриватБанк він відкрив кредитний рахунок, оскільки працював за межами України, а зароблені кошти перераховував на відкритий рахунок. Кредитними коштами не користувався. Рахунок використовував виключно для перерахування, а не зняття коштів. Йому стало відомо про те, що з його рахунку 19.09.2013 р. були зняті 2956,43 грн. Він ці кошти не знімав, оскільки був у цей час за кордоном, у зв'язку з чим заблокував картку та звернувся до правоохоронних органів. Від Банку він не отримував жодної письмової вимоги про сплату заборгованості. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов повністю. У поясненнях суду посилалася на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису порушила як положення Закону України Про нотаріат, так і Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. На її думку, нотаріус вчинила виконавчий напис, не переконавшись у безспірності заборгованості, за відсутності оригіналу кредитного договору, вчинила виконавчий напис про стягнення заборгованості за строк 4 роки 6 місяців 20 днів, а не за строк не більше 3 років. Заперечуючи проти письмових заперечень приватного нотаріуса [PERSON] посилалася на те, що на спірність заборгованості вказує недотримання Банком перед зверненням до нотаріуса тридцятиденного строку з дня пред'явлення вимоги для повернення позики позивачем. На її переконання, виконавчий напис міг бути вчинений лише після спливу 30 денного строку після пред'явлення 05.07.2016 р. письмової вимоги про повернення позики. Представник відповідача ПАТ КБ ПриватБанк [PERSON] у судове засідання не з'явився, надіслав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Заперечуючи проти позовних вимог позивача, представник [PERSON] посилався на те, що позивачеві [PERSON] відповідно до поданої ним анкети-заяви 11.11.2011 р. був відкритий картковий рахунок №6762462057153485 з кредитним лімітом 3000 грн. Позивач належним чином взяті на себе зобов'язання не виконував, внаслідок чого станом на 31.05.2016 р. у нього утворилася заборгованість за період з 19.09.2013 р. по 31.05.2016 р. у розмірі 2956,43 грн. за кредитом, 18 868,01 грн. за відсотками, 3050 грн. - пеня, 1243,72 грн. Представник [PERSON] посилався на безспірність заборгованості при вчиненні виконавчого напису, оскільки позивач не звертався за захистом своїх порушених прав до суду, за даним договором відсутні судові рішення. Виконавчий напис, на його думку, вчинений з дотриманням відповідного законодавства. Так нотаріусу при вчиненні виконавчого напису були надані усі документи, передбачені п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172 (далі - Перелік). За виконавчим написом стягнута безспірна сума заборгованості, що виникла у період 19.09.2013 р. по 31.05.2016 р., тобто без порушення строків, визначених у ст.257, 258 ЦК України. Посилаючись на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було допущено поршень закону, просив відмовити у задоволенні позову. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилася, у письмових заявах просила розглянути справу без її участі, відмовити у задоволенні позову з урахуванням її письмових пояснень. Заперечуючи проти позовних вимог позивача, [PERSON] посилалася на повне дотримання нею при вчиненні виконавчого напису вимог ст.18 ЦК України, ст.ст.87, 88 Закону України Про нотаріат, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р. Нею вчинений виконавчий напис на підстав наданих стягувачем документів, передбачених Переліком. Витребування інших документів, що не передбачені Переліком, не входить до обов'язків нотаріуса, а тому вважає відсутніми порушення з її боку при вчиненні виконавчого напису. Заперечуючи проти вимог позивача щодо вчинення виконавчого напису за межами трирічного строку, нотаріус посилалася на те, що договір, на підставі якого вчинений напис, укладений на невизначений строк, а тому у кредитора виникає право вимагати виконання обов'язків боржника, передбачених договором, у тому числі й право на примусове стягнення боргу у будь-який час, та це право виникає в нього кожного наступного дня протягом дії договору. У відповідності до ст.530 ч.2 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виходячи з письмових пояснень приватного нотаріуса [PERSON], вона вважає позовні вимоги безпідставними, а виконавчий напис вчинений нею з повним дотриманням законодавства. Заслухавши позивача [PERSON], його представника [PERSON], дослідивши письмові заперечення представника відповідача [PERSON], приватного нотаріуса [PERSON], письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так з письмових матеріалів встановлено, що 11 листопада 2011 р. [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Вказана анкета-заява не містить відомостей про умови кредитування (ліміт кредиту, строки та умови його повернення тощо). 07 липня 2016 р. Банк направив позивачу письмову вимогу датовану 05 липня 2016 р. про усунення порушень за кредитним договором б/н від 11.11.2011 р., в якій зазначив, що заборгованість [PERSON] станом на 31 травня 2016 року становить 26 618,16 грн., яка складається з заборгованості за тілом у розмірі 2 956,43 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 18 868,01 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 050 грн., заборгованості за штрафами (фіксована частина) у розмірі 500 грн., заборгованості за штрафами (відсоткова частина) у розмірі 1243,72 грн. У цій же вимозі відповідач повідомив, що термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредитом вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі протягом 5 календарних днів з дати відправлення письмової вимоги. Також відповідач попередив позивача, що у разі невиконання ним цієї вимоги, Банк має право стягнути з [PERSON], у тому числі і витрати за оплату послуг нотаріуса за вчинення виконавчого напису. 13 липня 2016 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення вказаної заборгованості у розмірі 26 118,16 грн. Того ж дня нотаріус вчинила виконавчий напис №5868 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 11.11.2011 р. у розмірі 26 118,16 грн., яка складається з заборгованості за тілом у розмірі 2 956,43 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 18 868,01 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 050 грн., штраф у розмірі 1243,72 грн. та 1 700 грн. витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису. Строк, за який проводилося стягнення, становив 4 роки 6 місяців 20 днів, а саме з 11 листопада 2011 р. по 31 травня 2016 р. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу Банком були надані наступні документи: кредитний договір (анкета-заява), письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором, розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв'язку, опис вкладення до цінного листа, засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника з зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, довіреність представника Банку. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив факт відкриття карткового рахунку у ПАТ КБ ПриватБанк та користування ним, а тому його посилання у заяві та представника [PERSON] у судовому засіданні про неможливість надання нотаріусу оригіналу кредитного договору через його неіснування не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для задоволення позову. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що у даному випадку кредитний договір складається з анкети-заяви разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку. Підписавши 11.11.2011 р. анкету-заяву про приєднання до Умов, позивач погодився, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Таким чином сторона позивача не довела відсутність договірних відносин з відповідачем. У відповідності з вимогами ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з п.2 даного Переліку для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме: кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, додаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до ст.88 Закону України Про нотаріат нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як вбачається з письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, направленої позивачеві, та заяви про вчинення виконавчого напису, наданої нотаріусу, у них зазначені різні суми заборгованості: 26 618,16 грн. та 26 118,16 грн. відповідно. Розбіжність у сумі заборгованості вказувала на її спірність, на що нотаріус уваги не звернула. Крім цього, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Захищаючи права стягувача шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі, нотаріус мав вжити усіх заходів щодо недопущення очевидних порушень прав боржника, що не було виконано нотаріусом. При вчиненні даного виконавчого напису нотаріус не звернула увагу на те, що відповідач звернувся з заявою про вчинення виконавчого напису, не маючи на той час права такого звернення. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що між сторонами мають місце кредитні правовідносини, які регулюються нормами глави 71 книги 5 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частиною 2 ст.530 ЦК України передбачено, що, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідач не надав доказів того, що за умовами договору встановлений 5-тиденний строк для погашення кредиту від дня пред'явлення позикодавцем вимоги, який він указав у вимозі. Більш того, Банк ні нотаріусу ні суду не надав доказів того, що позивач взагалі отримав вимогу про стягнення боргу. За такого до цих правовідносин підлягають застосуванню положення саме ч.1 ст.1049 ЦК України, яка є спеціальною нормою, тоді як положення ч.2 ст.530 ЦК України, на яку посилається у письмових поясненнях нотаріус, є загальною нормою та не підлягають до застосування у даному випадку. Аналізуючи положення ст.ст.530, 1049 ЦК України можна зробити висновок, що днем пред'явлення вимоги є не день поштового її відправлення, а день отримання вимоги боржником. Письмову вимогу відповідач направив позивачеві 07.07.2016 р., а вже 13.07.2016 р., тобто раніше, ніж навіть за 7 днів від дати направлення, вже звернувся до нотаріуса, хоча така вимога повинна бути направлена боржникові та отримана останнім не менш, ніж за 30 днів до дня звернення кредитора до нотаріуса за виконавчим написом. Зазначені обставини дають суд підстави для висновку, що стягнута виконавчим написом заборгованість була спірною, а тому, вчинивши виконавчий напис, нотаріус допустила порушення ст.88 Закону України Про нотаріат та п.п.3.1 п. 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, що є підставою для задоволення позову. Посилання позивача та його представника у позові та у судовому засіданні про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку зі стягненням заборгованості за 4 роки 6 місяців 20 днів, не є підставою для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, дійсно у виконавчому написі нотаріус зазначила, що стягнення проведене за 4 роки 6 місяців 20 днів, а саме з 11.11.2011 р. по 31.05.2016 р. Проте, як вбачається з письмових заперечень представника [PERSON] та розрахунку, що надавався при вчиненні напису, зазначена заборгованість виникла за період з 30.09.2013 р. по 31.05.2016 р., тобто в межах трирічного строку. Відповідно до вимог\~ст. 50 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача. З огляду на викладене, враховуючи те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не були враховані обставини, які спростовують безспірність заборгованості між сторонами, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 640 грн. сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved