Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Лубенський міськрайонний суд Полтавської області з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. У позові вказав, що з 29.09.2007р. по 19.12.2013р. він перебував у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішення суду від 21.01.2014р. стягнуто аліменти з позивача на користь відповідача, на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 10.12.2013р. З грудня 2013р. по 23.02.2014р. [PERSON] та [PERSON] проживали окремо, потім остання з дітьми повернулася проживати в будинок до позивача, де проживала до лютого 2019р. Нещодавно позивачу стало відомо, що відносно нього відкрите виконавче провадження по виконанню виконавчого листа про стягнення аліментів та за період з 10.12.2013р. по 31.12.2018р. нарахована заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 76441,63грн. Позивач вважає, що заборгованість нарахована безпідставно, так як відповідачка з дітьми проживала разом з ним в його будинку з лютого 2014р. і діти перебували на його повному утриманні. Це підтверджується тим, що позивач до цих пір зареєстрована за адресою позивача, діти навчаються в Михнівській ЗОШ, проживають в с. В`язівок і відвозяться до школи шкільним автобусом, крім того їх спільне проживання можуть засвідчити свідки. Мати позивача купувала дітям різні речі та продукти. Відповідач працювала на сезонних роботах, стабільних доходів не мала. Позивач працює офіційно з 27.09.2018р. Прохає: звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліменти в розмірі 76441,63грн, що стягуються на користь стягувача відповідача [PERSON] згідно виконавчого листа №539/4805/13ц виданого 02.02.2016р. Лубенським міськрайонним судом Полтавської області. Стягнути з відповідача судові витрати. 10.05.2019р. відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] зазначила, що вона дійсно проживала спільно з позивачем з 23.02.2014р. по лютий 2019р. Однак висновки позивача, що за цей період діти перебували на його утриманні не відповідають дійсності. За вказаний період спільного проживання позивач не працював та не мав доходу. Офіційно влаштувався на роботу лише з 27.09.2018р. Утримування дітей здійснювалося за рахунок дитячих виплат та коштів, які [PERSON] отримувала під час тимчасового працевлаштування. Реєстрація за однією адресою з позивачем, ще не доводить факту утримання дітей, крім того позивач не надав жодного доказу, що підтверджує його участь в утриманні дітей за період спільного проживання. Мати позивача, [PERSON] дійсно купувала дітям одяг, продукти, реалізовуючи своє право на участь у вихованні дітей, однак цей факт ніяким чином не доводить участі позивача в утриманні дітей. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали на його задоволенні наполягають. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечують з підстав викладених у відзиві. Третя особа - Лубенський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Полтавській області в судове засідання представника не направили, надіслали суду клопотання про розгляд справи без їх участі , у вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Суд, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, заслухавши сторони, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Судом встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду від 21.01.2014р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , 2008р.н., [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 10.12.2013р. (а.с.15-16). На підставі рішення 02.02.2016р. видано виконавчий лист за №539/4805/13ц. 12 лютого 2019р. державним виконавцем Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню вищевказаного виконавчого листа про стягнення аліментів (а.с. 21) та зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, який станом на 01.01.2019р. складає 76441,63грн. (а.с.22). Позивач вважає, що заборгованість нарахована безпідставно, так як позивачка з дітьми з лютого 2014р. і по лютий 2019р. проживала разом з ним в його будинку за адресою [ADDRESS] . [ADDRESS] перебували на його повному утриманні так як відповідач працювала на сезонних роботах і стабільних доходів не мала. Позивач працює офіційно з 27.09.2018 трактористом в СГ ТОВ «Придніпровський край» та має стабільний заробіток (а.с.33). Акт обстеження матеріально - побутових умов проживання [PERSON] від 07.03.2019, де вказано, що [PERSON] і [PERSON] разом з дітьми: [PERSON] та [PERSON] постійно проживали однією сім`єю за адресою [ADDRESS] з 20.05.2012р. і вели спільне господарство, протирічить обставинам викладеним позивачем в позовній заяві, де він вказав, що з грудня 2013р. по лютий 2014р. він з відповідачкою не проживав і вже з лютого 2019р. разом не проживають. Це свідчить про те, що члени комісії, що складали акт не обізнані з особистим життям позивача та відповідача та не можуть надати достовірну інформацію. Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за період з 2014р. по лютий 2019р. підтвердили в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які пояснили, що [PERSON] з дітьми проживала разом з [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] . Однак, факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , ніяк не доводить факту утримання дітей [PERSON] . Більш того, стороною позивача не надано жодних доказів з приводу того, що [PERSON] за період спільного проживання з [PERSON] та дітьми з 2014р. по вересень 2018р. мав дохід та надавав кошти на утримання дітей. Лише з 27.09.2018р. позивач офіційно влаштувався на роботу трактористом в СГ ТОВ «Придніпровський край» та став отримувати стабільний заробіток. Доводи позивача [PERSON] з приводу того, що відповідач отримала виконавчий лист у лютому 2016р., а пред`явила його до виконання лише в лютому 2019р., коли переїхала проживати в інший будинок, тому що весь час спільного проживання діти знаходилися на його утриманні, своє підтвердження в судовому засіданні не знайшли. Відповідач не надав жодного доказу з приводу того, що він працював, отримував дохід та утримував дітей за період з 2014р. по вересень 2018р. Водночас відповідач [PERSON] пояснила, що дійсно отримала виконавчий лист в лютому 2016р., та не пред`являла його до виконання, оскільки змушена була проживати в одному будинку з позивачем, який погрожував їй виселенням у разі примусового стягнення з неї аліментів. Позивачка пред`явила виконавчий лист до виконання, відразу після зміни місця проживання. Сам по собі факт реєстрації позивача та відповідача з дітьми за однією адресою у [ADDRESS] , навчання дітей у Михнівській ЗОШ не доводять утримання дітей [PERSON] . Суд відхиляє доводи позивача про те, що діти отримували матеріальну допомогу, оскільки його мати [PERSON] купувала дітям одяг, інші необхідні речі. Вказана обставина жодним чином не вказує на особисте виконання позивачем його батьківського обов`язку щодо утримання дітей. Проявляючи турботу про дітей в такий спосіб баба реалізовувала свої права, щодо спілкування та виховання онуків. Інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, які б слугували підставою для звільнення від сплати заборгованості аліментів, позивачем суду надано не було. Відповідно до ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] отримувала стабільний дохід у вигляді щомісячних соціальних виплат за 2013р. по 2019р., що підтверджується витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 03.05.2019р. Крім того, [PERSON] отримувала дохід працевлаштовуючись на сезонні роботи, що не заперечує та прямо зазначив в своєму позові позивач. Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в тому числі дітей, та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та права дітей на утримання з боку батька. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, ця норма закріплена і в ст. 180 СК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Враховуючи вищенаведене, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, тому суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами слід відмовити, оскільки Позивачем не надано належних доказів на підтвердження існування передбачених ч.2 ст. 197 СК України підстав для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Outcome: dismissed