Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON], зареєстрований 20 квітня 1996 року Фрунзенським відділом РАГС м. Харкова, актовий запис № 158. В позові [PERSON] вказував, що шлюбні відносини з відповідачем припинилися в січні 2016 року та від того часу вони не ведуть спільного господарства і не мають спільного бюджету. У нього склалися фактичні шлюбні відносини з іншою жінкою, через що сім'я розпалася остаточно та її збереження, на думку позивача, в жодному разі не можливе. На примирення позивач не згоден. В судове засідання [PERSON] не з'явився, але направив до суду письмову заяву про підтримання позову, в якій наполягав на розірванні шлюбу та просив розглянути справу за його відсутності, так як перебуває за межами України. Відповідач, [PERSON], у судовому засіданні проти обставин, викладених в позові, не заперечувала, пояснила, що вони викладені вірно. Але проти розірвання шлюбу [PERSON] заперечувала та відмовилася від надання пояснень, мотивуючи це тим, що обставини їх з позивачем життя є надто особистими. Суд, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 20 квітня 1996 року, який був зареєстрований 20 квітня 1996 року Фрунзенським відділом РАГС м. Харкова за актовим записом № 158. Вони мають спільну дитину доньку Ірину, [INFO], яка є повнолітньою. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини між собою з січня 2016 року, що підтвердила відповідач, і відтоді проживають окремо один від одного. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Причиною розірвання шлюбу є небажання позивача жити з відповідачем однією сім'єю і різні погляди на життя, взаємовідносини в сім'ї. Позивач [PERSON] розпочав шлюбно-сімейні відносини з іншою жінкою, що призвело до взаємного відчуження і втрати почуття кохання та поваги до відповідача. Позивач наголошує на розірванні шлюбу і миритися не бажає, його намір є остаточним та відповідає його інтересам. При цьому підстав для вжиття заходів для примирення суд не вбачає. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має для нього істотне значення, та робить неможливим їхнє подальше спільне проживання і збереження сімї, тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved