Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений) до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визначення порядку користування спільним майном - квартирою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач по справі - його бувша дружина, з якою в судовому порядку проведено розподіл майна подружжя. На підставі рішення Черкаського райсуду від 10.09.2003р., яке змінено ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14.04.2004р., позивачеві по даній справі на праві спільної часткової власності належить 45% трикімнатної квартири [ADDRESS] в м. Черкаси, а [PERSON], яка є співвласником даної квартири - належить 55% квартири. Зазначає, що відповідач постійно проживає в с. Вергуни у власному будинку, а в спірній квартирі лише зареєстрована. Разом з позивачем та відповідачем, в квартирі зареєстровані: їхня повнолітня дочка - третя особа по справі та її малолітня дочка, які також квартирою не користуються. При цьому, відповідач з дочкою без відому позивача здають інші ізольовані кімнати в оренду, а його примушують перейти проживати в меншу кімнату, маючи наміри отримувати більші доходи. Позивач постійно проживає у цій квартирі, іншого житла не має, а тому вважає, що має право користування своєю часткою - 45/100 частин. Відповідно до даних техпаспорту квартира трикімнатна, всі кімнати ізольовані, загальна площа становить 66,7кв.м., а житлова - 38,4кв.м. Доля позивача щодо житлової площі складає 17,28кв.м., а тому житлова кімната, площею 17,2кв.м з лоджією відповідає його долі у цій квартирі. Також вказує, що поведінка відповідача та третьої особи грубо порушують право власності позивача, а тому він має намір визначити порядок користування спірною квартирою через суд. Таким чином, просить суд визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] в м. Черкаси, виділивши: [PERSON] в окреме користування ізольовану кімнату, площею 17,2кв.м. з лоджією, площею 3,9кв.м.; [PERSON] - ізольовану кімнату, площею 11,5кв.м. з лоджією, площею 3,9кв.м. та жилу кімнату, площею 9,7кв.м., а разом 21.2кв.м. житлової площі; коридори, кухню, ванну, туалет та інші підсобні приміщення залишити у спільному користуванні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - за довіреністю [PERSON] повністю підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Зазначили, що позивач є власником 45% квартири, а відповідач - 55% з врахуванням інтересів дитини - третьої особи, яка на час поділу майна була неповнолітньою. Спірна квартира є трикімнатною, всі кімнати ізольовані. При цьому, він проживає і користується однією кімнатою, площею 17,2кв.м. з лоджією, а інші 2 - відповідач здає в оренду різним особам. Крім того, позивач відкрив особові рахунки на 45% власності квартири, за якими і сплачує комунальні послуги. Оскільки житлова площа квартири становить 38,4кв.м., то відповідно до розрахунку кімната, площею 17,2кв.м відповідає долі 45%, власником якої він є. Відповідачеві належить 55% частини квартири, при цьому, 2 кімнати, загальною площею 21,2кв.м. відповідають частці у квартирі відповідача. Навпаки, позивач згоден уступити відповідачеві частину своєї ідеальної частки в майні - квартирі. Добровільно сторони не можуть визначити порядок користування квартирою. Вважають, що запропонованим варіантом порядку користування квартирою не порушуються права відповідача та третьої особи. Крім того, не погодився на пропонований відповідачем варіант визначення порядку користування квартирою, а саме: що б він зайняв кімнату, площею 11,5кв.м. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що дійсно в 2003р. відбувся розподіл майна подружжя між сторонами по даній справі. Позивачеві належить 45% квартири, а їй - 55% з врахуванням інтересів дитини. До 2009р. вона проживала в квартирі, а потім вона виїхала на проживання в с. Вергуни, оскільки [PERSON] створював їй перешкоди щодо проживання в квартирі. Дійсно, мав місце випадок, коли вона сину свого знайомого надала дозвіл на проживання в одній із кімнат квартири, площею 11кв.м., для його проживання. При цьому, цей хлопець за проживання в кімнаті, розрахувався з нею, шляхом проведення ремонту дверей квартири. Відповідач не давала згоди на проживання в квартирі дружини позивача, та й сама не отримувала дозволу у співвласника квартири - [PERSON] на проживання в помешканні квартирантів. Не погодились з варіантом, запропонованим позивачем, і вважають за необхідне передати позивачеві кімнату, площею 11.5кв.м, а їй - відповідачеві, третій особі з дочкою передати для користування кімнати, площею 17,2кв.м. та 9,7кв.м. В судовому засіданні третя особа [PERSON] позовні вимоги не підтримала і пояснила, що, як на її думку, вона повинна жити в кімнаті, площею 17.2кв.м В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що товаришує з новою дружиною позивача, відносини дружні. Зі слів [PERSON], їй відомо, що [PERSON] та її дочка проживають у будинку, що в с. Вергуни. Одного разу вона прийшла в гості до [PERSON], а в неї в квартирі було 2є хлопців - квартирантів, які на кухні готували їжу. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що близько 1 року проживає за адресою разом з [PERSON], з яким одружилась. Вона з чоловіком проживають в кімнаті, площею 17,2кв.м. з лоджією. В інших двох кімнатах постійно проживали квартиранти, яких поселяла [PERSON] При цьому, [PERSON] не давав згоди на проживання сторонніх осіб у квартирі. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення за таких обставин: встановлено, що за рішенням Черкаського райсуду від 10.09.2003р. та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 14.04.2004р. [PERSON] є власником 45% частини квартири, що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.10.2013р., а [PERSON] - 55 процентів. За даними технічного паспорту, квартира [ADDRESS] в м. Черкаси складається з трьох ізольованих жилих кімнат, площею 11,5кв.м. (№3), площею 17,2 кв.м. (№6) та площею 9,7кв.м. (№7). Даних про перепланування квартири, під час розгляду справи не встановлено. Загальна площа квартири становить 66,7кв.м., а житлова - 38,4кв.м. Відповідно до даних довідок, виданих ЖБК - 117 від 15.10.2014р., в квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], особові рахунки поділено відповідно до часток у праві власності на квартиру. За дослідженими в судовому засіданні квитанціями та відповідними чеками, вбачається, що позивач сплачує комунальні послуги у розмірі, що відповідає розміру його частки у майні. Крім того, за матеріалами справи встановлено, що позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] 14.11.14р., актовий запис №1959. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ч.1 ЦК України). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Під час розгляду даної справи, встановлено, що між співвласниками спірної квартири [PERSON] та [PERSON] відсутня згода щодо користування вказаним нерухомим майном. За положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Отже, виходячи із заявлених [PERSON] позовних вимог, та встановлених під час розгляду справи обставин, вбачається, що позивачеві належить 45% частини квартири №72, а тому йому може бути виділено у користування кімнату, жилою площею 17,2кв.м, а відповідачеві, якому належить 55% частини цієї ж квартири, - кімнати, жилою площею 11,5кв.м. та 9,7кв.м., що загалом складає 21,2кв.м жилої площі квартири.В судовому засіданні як позивач, так і його представник погодились з тим, щоб відповідачеві, відповідно до розміру часток у спільній власності, припадало жилої площі більше на 0,08кв.м, ніж позивачеві. Крім того, суд звертає увагу, що рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в м. Черкаси встановлений постановою виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів та Президії Черкаської обласної ради профспілок від 28.12.1984 року № 396 і становить - 8,5 кв.м на одного члена сім»ї. Суд вважає, що порядок користування квартирою за вказаним варіантом є справедливим і таким, що максимально забезпечить права і інтереси позивача та відповідача у користуванні приміщеннями квартири. Крім того, запропонований позивачем порядок користування квартирою не буде порушувати прав сторін. Що стосується приміщень квартири: коридори, кухня, ванна, туалет та інші підсобні приміщення, то їх слід залишити у спільному користуванні співвласників вказаної квартири. Отже, з»ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved