Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про скасування усиновлення дитини [PERSON], [INFO], зобов'язати компетентний орган РАЦС скасувати в актому записи про народження дитини відомості про нього як про батька дитини та видати нове свідоцтво про народження. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 30.06.2006 р. він уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] З метою створення повноцінної сім'ї він виявив бажання усиновити її дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.07.2007 р. його заява про усиновлення дитини була задоволена, дитині будо змінено прізвище на «[INFO]» та по батькові на «[INFO]» та видано нове свідоцтво про народження. Однак створити повноцінну сім'ю їм не вдалося, з лютого 2011 року сторони припинили шлюбні стосунки і проживають окремо, [PERSON] залишилась проживати разом з матір'ю. В квітні 2011 року він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та рішенням від 12.05.2011 року Заводського районного суду м. Миколєва шлюб було розірвано.Крім того, ще час за час шлюбу за позовом [PERSON] з нього з 21.04.2009 року стягуються аліменти на утримання [PERSON] у розмірі ? частки з усх видів заробітку і до повноліття дитини. Починаючи з лютого 2011 року донька з ним не спілкується, при випадкової зустрічі робить вигляд, що не знає його, не зважаючи на те, що він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, у зв'язку з чим він вважає, що відповідачку інтересують тільки аліменти які він сплачує на утримання доньки, а не реалізація ним інших прав та обов'язікв батька. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, підтвердили викладені обставини та просили про його задоволення. В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити, оскільки вимоги не обгрунтовані та надумані, в заперечення проти позову зазначили, що позивач самостійно в 2007 році звернувся з заявою до суду про усиновлення дитини та це було його щирим бажанням. Проте у лютому 2011року позивач залишив сім'ю та став окремо проживать від дитини, подав у квітні до суду позов про розірвання шлюбу. Незважаючи що сім'я розпалась між батьком та дитиною склались родинні та гармонійні стосунки, дитина поважає та любить батька, дуже сумує за ним. Спілкування з дитиною позивач припинив самостійно в квітні 2011 року, не цікавиться життям дочки, не відвідує батьківськи збори, навіть не спілкується по телефону. Відповідачка не чинить жодних перешкод у зустрічах та спілкуванні з дининою, але позивач сам не бажає бачитися з дочкою, при цьому ніщо не заважає позивачу виконувати його батьківськи обов'язки щодо виховання дитини. При цьому, з позовом про стягнення аліментів вона звернулась за проханням позивача, оскільки він мав намір зменшити розмір аліментів, яки на той час сплачував на утримання свого сина від попереднього шлюбу. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на відсутність законних підстав для скасування усиновлення, оскільки це є недоцільним та суперечить інтересам дитини, позивач не обгрунтував та не аргументував доцільність даного позову. При цьому зазначив, що 03.05.2007 року [PERSON] звернувся з заявою про надання висновку про доцільність усиновлення ним дочки дружини, спеціалістами служби його було ознайомлено з правовими наслідками усиновлення та рішенням суду від 09.07.2007 року він усиновив [PERSON]. Подружжя разом проживало майже 6 років, в сім'ї завжди панувала злагода, любов, взаєморозуміння, між батьком та дівчиною склались добрі, родинні стосунки, протягом спільного проживання [PERSON] займався вихованням дитини, допомагав їй у навчанні, фінансово утримував, зі слів [PERSON] крім позивача вона іншого батька не знає та досі вважає його батьком. Шлюб між сторонами було розірвано у травні 2011 року за ініціативою позивача, після чого він припинив спілкування з дитиною, дана заява стало психотрамвуючим фактором для неповнолітньої дитини. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Як встановлено судом, 30.06.2006 р. між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб. З метою усиновлення дитини дружини від попереднього шлюбу, позивач в травні 2007 року звернувся до служби у справах неповнолітніх виконкому Миколаївської міської ради про надання висновку про доцільність усиновлення ним [PERSON], [INFO] та спеціалситами служби позивач був ознайомлен з правовими наслідками усиновлення. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.07.2007 року позивач усиновив [PERSON], дитині було змінено прізвище на «[INFO]» та по батькові на «[INFO]» та видано нове свідоцтво про народження. На підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.07.2009 року, починаючи з 21.04.2009 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі ? частки з усх видів заробітку і до повноліття дитини, заборгованості по аліментам не має. З лютого 2011 року сторони припинили шлюбні стосунки і почали проживати окремо, [PERSON] залишилась проживати разом з матір'ю. В квітні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та рішенням від 12.05.2011 року Заводського районного суду м. Миколєва шлюб було розірвано. Мотивуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що між ним і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов'язків, оскільки починаючи з лютого 2011 року донька з ним не спілкується, при випадкової зустрічі робить вигляд, що не знає його, не зважаючи на те, що він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідачка, спростовуючи доводи позивача зазначила, що у лютому 2011року позивач залишив сім'ю та став проживать окремо від дитини, спілкування з дитиною позивач припинив самостійно в квітні 2011 року, не цікавиться життям дочки, не відвідує батьківськи збори, навіть не спілкується по телефону, жодних перешкод у зустрічах та спілкуванні з дининою ніхто йому не чинить, але позивач сам не бажає бачитися з дочкою, при цьому ніщо не заважає позивачу виконувати його батьківськи обов'язки щодо виховання дитини. Зазначені відповідачем обставини підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], в ході їх допиту в судовому засіданні, які зазначили, що позивач усиновив [PERSON], подружжя разом проживало 6 років, в сім'ї завжди панувала любов, взаєморозуміння, між батьком та дівчиною склались добрі, родинні стосунки, протягом спільного проживання [PERSON] займався вихованням дитини, допомагав їй у навчанні, але з квітня 2011 року позивач припинив спілкування з дитиною з власної волі, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, жодних перешкод у зустрічах та спілкуванні з дининою ніхто йому не чинить та [PERSON] вважає позивача своїм батьком. Оцінюючи покази вказаних свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки їх покази не суперечать іншим матеріалам справи. Так, згідно висновку експерта №1759 від 20.12.2013 року судово-психологічної ескпертизи у відношенні неповнолітньої [PERSON], [INFO], оцінка сімейної ситуації (відношення до батька) підекспертною [PERSON] має залежність з боку її матері [PERSON], психологічне ставлення [PERSON] до її батька [PERSON] характеризується значною емоційною та особистісною дистанцією, низким ступінь довіри та прийняття, причому поведінка бтька приймається дитиною як неприйнятна і недопустима. Крім того, з висновку проведенного психологічного обстеження [PERSON], психологом та головним лікарем міської дитячої поліклініки №3 м. Миколаєва вбачається, що Ліза відчуває стійку потребу в спілкуванні та взаємодії як з матір'ю так і з батьком. Враховуючи вікові особливості перехідного періоду, а також можливі ускладненняя в сприйнятті власного майбутнього, можливі складності у відношенні з протилежною статтю, рекомендується оптимізувати спілкування з батьком, хоча б з рідкісною переодічністю до закінчення періоду статевого становлення. Згідно характеристики на ученицю 8-Б класу Миколаївської ЗОШ №57 [PERSON], у 5-6 класі батьки дівчинки приймали активну участь у навчанні та вихованні дитини, протягом 2011-2013 р.р. батько не бере участь у житті [PERSON]: не відвідує батьківськи збори, не телефонує, мати дівчинки [PERSON] не заперечує, щоб батько брав участь у вихованні та навчанні дитини. Відповідно до п.12. Постанову Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст.238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Вказана вище стаття СК України містить вичерпний перелік підстав для скасування усиновлення, серед яких випадок, коли між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обовязків. Вказаний випадок має місце, коли усиновлювач та усиновлений проживають окремо та з боку усиновленого, або інших осіб, усиновлювачу чиняться перешкоди по реалізації ним своїх батьківських обов'язків, що випливають з інституту усиновлення. При цьому, судом встановлено, що дійсно з лютого 2011 року [PERSON] з сім'єю не проживає, але сам факт не підтримання відносин між [PERSON] і [PERSON] та проживання позивача окремо від неповнолітньої [PERSON] не є підставою для скасування усиновлення і не перешкоджає йому виконувати свої батьківські обов'язки. Не знайшло в судовому засіданні підтвердження того, що хто небудь чинить позивачу перешкоди у виконанні батьківських обов'язків, оскільки позивач не надав суду належних доказів чинення таких перешкод. Так, [PERSON] не звертався для вирішення вказаного питання до органів опіки та піклування, які уповноважені розглядать спори щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, не уклав з [PERSON] договору щодо участі у вихованні дитини, тощо. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце небажання самого усиновлювача зберегти відносини усиновлення, [PERSON] керується лише небажанням виконувати свої батьківські обов'язки відносно усиновленої ним дитини жінки, з якою він розірвав шлюб. Жодних перешкод для реалізації ним своїх батьківських обов'язків йому ніхто не чинить, а стосунки між ним та усиновленою погіршилися саме через його поведінку в сім`ї, адже саме він пішов з сім`ї, був ініціатором розірвання шлюбу, а згодом і скасування усиновлення та не вживає жодних заходів щодо налагодження стосунків з неповнолітньою [PERSON] До такого ж висновку прийшов орган опіки та піклування в своєму висновку №1342/01-02-01-22/22/14/13 від 06.06.2013 року та вважає, що скасування даного усиновлення є недоцільним і таким, що суперечить інтересам дитини. Позивачем не надано суду доказів, які б спростовували такі висновки суду, а також того, що між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов'язків. Розірвання шлюбу та окреме проживання сторін такими не є , а викладені позивачем доводи нічим об'єктивно не підтверджені. Враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та ч. 7, 8 ст. 7 СК України, суд при вирішенні будь яких питань щодо дітей повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням їх інтересів Таким чином, враховуючи вищевикладене, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, враховуючи найвищі інтереси дитини, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в скасуванні усиновлення, оскільки скасування усиновлення суперечить інтересам дитини і призведе до порушення основоположного принципу усиновлення забезпечення стабільних та гармонійних умов життя усиновленої. У зв'язку з чим не підлягає задоволенню і вимога про зобов'язання компетентного органу РАЦС скасувати в актому записи про народження дитини відомості про позивача як про батька дитини та видати нове свідоцтво про народження, як похідна вимога від скасування усиновлення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed