Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в подальшому уточнивши його, до [PERSON], посилаючись на те, що 02 червня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір про намір укласти в майбутньому договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до умов якого він передав відповідачу аванс у розмірі 12\~000, 00 грн., а відповідач зобовязався укласти відповідну угоду 02 липня 2014 року. Однак, у встановлений в договорі строк його умови відповідачем виконані не були, а відповідна угода щодо купівлі-продажу квартири укладена не була. Також позивач зазначає, що в подальшому, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2014 року, що набрало чинності, було стягнуто з [PERSON] на його користь суму авансу у розмірі 12\~000, 00 грн. Однак, вищевказане рішення суду відповідачем досі не виконано. Тому, у звязку зі простроченням виконання зобовязання за вказаним рішенням суду, позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 02 липня 2014 року по 22 грудня 2015 року у розмірі 8\~940, 13 грн., штраф за невиконання зобовязань за договором про намір заключити угоду у розмірі 12\~000, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 15\~000, 00 грн., та судові витрати у розмірі 480, 00 грн. [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений згідно вимог ст. 74 ЦПК України шляхом оголошення в пресі, тому вважається сповіщеним про розгляд справи належним чином. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що 02 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про намір укласти в майбутньому договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до умов якого позивач передав аванс у розмірі 12\~000, 00 грн., а відповідач в свою чергу зобовязався укласти відповідну угоду 02 липня 2014 року. Однак, у встановлений в договорі строк його умови відповідачем виконані не були, а відповідна угода щодо купівлі-продажу квартири укладена не була. Також судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2014 року, що набрало чинності, на підставі ст. ст. 570, 1166 ЦК України позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, та стягнуто з [PERSON] на його користь суму авансу у розмірі 12\~000, 00 грн. Вищевказане рішення суду не виконано відповідачем, у звязку з чим [PERSON] має право вимоги щодо сплати пені за прострочення виконання зобовязання за період з 02 липня 2014 року по 22 грудня 2015 року на підставі ст. 549 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань». Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» передбачено, що за прострочення платежу платники сплачують на користь одержувачів коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань». Щодо вимог позивача про стягнення суми пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, то суд виходить з наступного. Облікова ставка НБУ за період з 02 липня 2014 року по 17 липня 2014 року становить 12, 5 % річних (подвійна облікова ставка 25 %), за період з 18 липня 2014 року по 13 листопада 2014 року становить 14 % річних (подвійна облікова ставка 28 %), за період з 14 листопада 2014 року по 06 лютого 2015 року становить 19 % річних (подвійна облікова ставка 36 %), за період з 07 лютого 2015 року по 04 березня 2015 року становить 30 % річних (подвійна облікова ставка 60 %), за період з 05 березня 2015 року по 28 серпня 2015 становить 27 % річних (подвійна облікова ставка 54 %), за період з 29 серпня 2015 року по 22 грудня 2015 становить 22 % річних (подвійна облікова ставка 44 %). Тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 02 липня 2014 року по 22 грудня 2015 року у розмірі 8\~940 (вісім тисяч девятсот сорок) грн. 13 коп. Проте, суд вважає необґрунтованими вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача також і суми штрафу за невиконання зобовязань у розмірі 12\~000, 00 грн., виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то за п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У судовому засіданні встановлено, що позивачу була заподіяна моральна шкода, що виражається в погіршенні стану його здоровя, що підтверджується відповідною випискою з епікризу виданою ДС КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя». Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди частково, виходячи із принципу розумності та справедливості, та стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500, 00 грн. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем зобовязань позивач поніс додаткові витрати у вигляді подання оголошення в пресі для сповіщення відповідача про судове засідання у розмірі 480, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. У звязку з несплатою позивачем судового збору на підставі п. 9 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України вирішив стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 462, 80 грн. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial