Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 09 серпня 2009 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Волинської області, актовий запис № 150. Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Одруження виявилось невдалим, вони тривалий час проживають окремо у зв`язку з чим відповідач подала позовну заяву про розірвання шлюбу. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 грудня 2019 року стягнуто з нього, [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23.09.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Вказує, що не може сплачувати аліменти в такому розмірі, оскільки на момент винесення рішення він працював в ПАТ «Володимир-Волинська птахофабрика», отримував постійний заробіток та був спроможний сплачувати аліменти по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно на їх утримання, а тому визнав позов. Однак, на даний час він звільнений з роботи, ніде не працює у зв`язку з чим його матеріальне становище значно погіршилось і сплачувати аліменти в розмірі 4000 гривень щомісячно є для нього непосильним, а тому змушений звернутися до суду та просити змінити розмір стягуваних з нього аліментів у розмірі з 2000 гривень на 1200 гривень щомісячно на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, вказав, що визначений раніше рішенням суду розмір аліментів в розмірі 2000 гривень щомісячно на кожну дитину наразі є непосильним, оскільки він не працює, доходи в нього відсутні, а тому його матеріальне значно погіршилось. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог, вважаючи, що визначена судом сума аліментів є обґрунтованою. Додатково вказала, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, усі витрати по утриманню дітей несе вона, на даний час проживає в селі, оскільки її доходів не вистачає на належне утримання дітей. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та з`ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних правта обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 09 серпня 2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 листопада 2020 року було розірвано. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 грудня 2019 року стягнуто з [PERSON] , аліменти в користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23.09.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення звернуто до виконання. Неповнолітні діти, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що 13.07.2020 року його було звільнено з ТОВ «Луцька Аграрна компанія», на даний він не працює, його доходи є такими, що він не спроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі. Згідно довідки Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 01.02.2021 року № 67 [PERSON] аліменти від [PERSON] за період з липня по жовтень 2020 року не отримувала за листопад-грудень 2020 року отримала 2330 гривень. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Оскільки під час судового розгляду було встановлено, що дійсно матеріальний стан позивача змінився, розмір аліментів, встановлений рішенням суду від 16 грудня 2019 року, підлягає зменшенню. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні нового розміру аліментів суд також враховує рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач є здоровим працездатним чоловіком. Інших доказів з приводу наявності об`єктивних причин, які б не дозволяли позивачу працювати, а відтак і заробляти кошти на утримання своїх неповнолітніх дітей ним до суду не надано. У відповідності до ч.1 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За даною нормою праця є правом людини, а не її обов`язком. Кожна людина вправі самостійно визначати потребу свого працевлаштування. Разом з тим відповідач є батьком, який у відповідності до Закону зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей та повинен самостійно визначати необхідність та достатність своїх доходів, які мають бути еквівалентними та в повній мірі кореспондуватися із обов`язковими витратами, до яких в даному випадку відносяться аліменти на утримання неповнолітніх дітей. При вирішенні питання про розмір аліментів суд першочергово враховує життєвонеобхідні потреби дітей, матеріальне ставище відповідача, яка самостійно не здатна забезпечити їм необхідний рівень проживання та розвитку. Проводячи аналіз з приводу встановлення справедливого балансу для визначення розміру участі кожного з батьків в утриманні дітей, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітніх дітей необхідно визначити в розмірі по 1500 (однієї тисячі п`ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. Необхідність стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі, а саме - 1200 грн., на кожну дитину позивачем не доведено, і, на думку суду, є недостатнім для належного виховання та утримання неповнолітніх дітей. При цьому суд зазначає, що згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти, присуджені відповідно до вимог ст. 192 СК України сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial