Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до відповідачки, у якому просить визнати за [PERSON], місце проживання якого: [ADDRESS], паспорт серії [NUMBER], виданий Марківським РВ УДМС України у Луганській області 21 жовтня 2015 року, право власності на нежитлове приміщення офісу, що розташоване у будинку під номером [ADDRESS], загальною площею 182,8 (сто вісімдесят дві цілих вісім десятих) кв. м. Свій позов обґрунтовує тим, що 10 червня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір (далі за текстом - Попередній договір), пунктом 1 якого позивач та відповідач взяли на себе зобов'язання укласти у термін до 11 липня 2016 року нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі за текстом - Основний договір). Нерухомим майном, яке мало бути предметом Основного договору, є нежитлове приміщення офісу, що розташоване у будинку під номером [ADDRESS], загальною площею 182,8 (сто вісімдесят дві цілих вісім десятих) кв.м., що належить Продавцеві на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 4 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є. В., зареєстрованого в реєстрі за № 822 (пункт 2 Попереднього договору). Пунктом 4 Попереднього договору позивачем та відповідачем були погоджені істотні умови, які повинні були бути включені до Основного договору. Таким чином, позивачем та відповідачем було погоджено термін укладення Основного договору - до 11 липня 2016 року. З моменту укладення Попереднього договору Відповідач всіляко ухиляється від укладення Основного договору. Зокрема, 5 липня 2016 року Позивач звернувся до Відповідача листом, в якому запропонував Відповідачеві прибути 11 липня 2016 року о 10 год. 00 хв. за місцем розташування робочого місця приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Є. В. за адресою: [ADDRESS] з метою укладення та нотаріального посвідчення Основного договору. Одночасно Відповідачеві було направлено проект Основного договору. Однак, незважаючи на це, Відповідач не з'явився за місцем розташування робочого місця приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Є. В. у зазначені вище дату та час з метою укладення Основного договору, чим порушив зобов'язання, взяті на себе Попереднім договором, щодо укладення Основного договору та передачі у власність Позивачеві нерухомого майна. На підставі наведеного позивач просить його позов задовольнити у повному обсязі. У свою чергу [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON], у якому просить визнати за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER], виданий Судацьким МВ ГУ МВС України в Криму 19 травня 1999 року, місце проживання якої зареєстровано за адресою: [ADDRESS], право власності на нежитлове приміщення офісу, що розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 182,8 (сто вісімдесят два цілих вісім десятих) кв. м. Свій позов обґрунтовує тим, що попередній договір від 10.06.2016 року укладений між сторонами не був нотаріально посвідчений, а тому є нікчемним та не є підставою для укладення договору купівлі-продажу. Позивач [PERSON] у судовому засіданні просив первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав, просив зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Суд, вивчив матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вважає, у задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. У судовому засіданні встановлено, що 10 червня 2016 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, пунктом 1 якого сторони взяли на себе зобов'язання у термін до 11 липня 2016 року укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення офісу, розташованого за адресою [ADDRESS], загальною площею 182,8 кв. м.. що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є. В., зареєстрованого в реєстрі за № 822. Також сторонами були погоджені істотні умови основного договору (пункт 4 попереднього договору), а саме: ціна нерухомого майна, зазначеного у пункті 2 Попереднього договору і яке буде предметом Основного договору, складає 600 000,00 грн. (шістсот тисяч гривень 00 копійок); ціна Основного договору сплачується Покупцем Продавцеві протягом 2 (двох) місяців з дати укладення та нотаріального посвідчення Основного договору (з урахуванням суми сплаченого Покупцем забезпечувального платежу, зазначеного в пункті 5 Попереднього договору); право власності на нерухоме майно, яке буде предметом Основного договору, переходить від Продавця до Покупця з моменту нотаріального посвідчення Основного договору та державної реєстрації права власності Покупця на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) нерухомого майна, зазначеного у пункті 2 Попереднього договору, переходить до Покупця з моменту переходу до нього права власності на зазначене нерухоме майно. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Частиною третьою статті 635 ЦК України передбачено, що зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. [PERSON] у позовній заяві зазначає, що він звертався до [PERSON] з листом щодо укладення основного договору та направляв проект основного договору. Однак, в матеріалах справи відсутні докази направлення [PERSON] проекту основного договору, а докази направлення на її адресу зазначених вище документів [PERSON] надані не були. Таким чином, оскільки основний договір у термін, визначений попереднім договором, сторонами укладено не було і жодна із сторін не направила другій стороні пропозицію про його укладення, зобов'язання, встановлене попереднім договором, укладеним між [PERSON] та [PERSON], вважається припиненим. Законодавство не передбачає можливості набуття за попереднім договором права власності на будь-яке майно або майнові права, оскільки виходячи з приписів статті 635 ЦК України предметом попереднього договору може бути виключно зобов'язання сторін укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Отже, посилання [PERSON] на частину першу статті 328 ЦК України, якою передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, як на нормативне обґрунтування можливості набуття ним права власності на нерухоме майно за попереднім договором є безпідставним. Абзацом четвертим частини першої статті 635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Таким чином, виходячи з приписів статті 657 ЦК України, попередній договір, укладений між [PERSON] та [PERSON], повинен був бути укладений у письмовій нотаріально посвідченій формі, оскільки предметом цього договору є зобов'язання сторін укласти основний договір купівлі-продажу нерухомого майна. Натомість, зазначений вище попередній договір укладено у письмовій формі без нотаріального посвідчення. Таким чином, сторонами попереднього договору було порушено вимоги закону щодо форми правочину, передбачені статтею 657 ЦК України. Абзацом першим частини першої статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до абзацу першого пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Таким чином, попередній договір, укладений між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого сторони взяли на себе зобов'язання у термін до 11 липня 2016 року укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення офісу, розташованого за адресою:[ADDRESS], загальною площею 182,8 кв. м., що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є. В., зареєстрованого в реєстрі за № 822, є нікчемним. Отже, такий правочин не породжує для його сторін будь-яких юридичних наслідків. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи на те, що право власності [PERSON] на нежитлове приміщення офісу, розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 182,8 (сто вісімдесят дві цілих вісім десятих)кв. м. оспорюється [PERSON], є підстави для задовлення зустрічного позову [PERSON] про визнання права власності на зазначене вище нерухоме майно.

Outcome: approved