Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про захист права власності. Вказав, що 11 березня 1993 року йому, як інваліду трудового каліцтва ІІ групи (на даний час у нього І група інвалідності), Головним управлінням праці та соціального захисту населення був наданий автомобіль ЗАЗ-968 МД, 1992 року випуску, двигун №889203, кузов №1795479, шасі №1748319, білого кольору, д.н.з.А7607ВІ. В 2007 році між ним та відповідачем була домовленість, що останній буде возити його даним автомобілем, тому на його імя було надано доручення на право керування даним автомобілем. Позивач зазначив, що під час спілкування, [PERSON] повідомив, що даного автомобіля на даний час у нього немає, тому не може повернути його, не показавши при цьому ніяких документів. З метою повернення автомобіля 14.02.2015 року він з письмовою заявою звертався до начальника ДАІ в Ямпільському районі Вінницької області. Однак до цього часу відповіді на його звернення немає. Позивач вказав, що небажання відповідача [PERSON] добровільно повернути йому автомобіль, позбавляє його можливості у повній мірі користуватися та розпоряджатися автомобілем за призначенням. Своїми діями відповідач порушує його права та законні інтереси. Також позивач зазначив, що своїми неправомірними діями відповідач [PERSON] завдав йому моральної (немайнової) шкоди, яка полягає в тому, що він - інвалід І групи, забезпечений державою автомобілем, тривалий час в результаті протиправної поведінки відповідача, був позбавлений права користування і розпоряджання автомобіля за призначенням, а саме: замість того щоб їздити автомобілем, він хворими ногами на костилях, ходить пішки, витрачає значно більше часу та зусиль, щоб добратися до магазину, аптеки, лікарні. Постійне переживання за автомобіль, призводить до поганого сну, головного болю. Тому моральна шкода в розмірі 5000 грн буде, на його думку, достатньою, щоб відновити його морально-душевний стан. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. Просив задоволити їх в повному обємі. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Просив задоволити їх в повному обємі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Пояснив суду, що біля 10 років тому він прочитав оголошення в газеті «Ямпільські вісті» (копію якої надав суду а.с.16) про продаж двох автомобілів ЗАЗ, ціна за які була зазначена 450 доларів США за два автомобілі. Він дійшов згоди з продавцем і придбав дані автомобілі за 2000 гривень, що у 2006 році були еквівалентні 400 доларам США. Автомобілі він забрав з подвіря співмешканки позивача [PERSON] [PERSON] [PERSON] дав особисто в руки позивачеві [PERSON], а той в свою чергу в нотаріуса надав йому доручення на право керування автомобілем. Будь-яких домовленостей про надання послуг позивачеві [PERSON] не було. Автомобілі були в жахливому стані і самостійно рухатися не могли, тому за допомогою трактора він заволік їх додому. У 2008 році дані автомобілі він здав на металобрухт. Протягом девяти років ніяких питань зі сторони позивача до нього не виникало. Також просив суд застосовувати до даних правовідносин строк позовної давності. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку з закінченням строку позовної давності. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що багато років тому в с.Біла в дворі [PERSON] він бачив два автомобілі ЗАЗ, один з яких був білого кольору. Згодом бачив, як відповідач [PERSON] їздив на даному автомобілі в с.Біла, Ямпільського району, Вінницької області. Більше йому нічого невідомо. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що близько десяти років тому на прохання [PERSON] тягнув трактором два автомобіля ЗАЗ додому [PERSON] Автомобілі самостійно рухатися не могли, коліс на них не було. Обидва автомобілі були непридатні для їзди. Один автомобіль був як металобрухт. Також він чув, що між [PERSON] та [PERSON] мова йшла про продаж даних автомобілів за 2000 гривень. Мови про те, що [PERSON] має возити [PERSON] автомобілем - не було. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, у звязку з закінченням строку позовної давності, виходячи з наступного. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] порушено питання про застосування строків позовної давності по справі з тих мотивів, що автомобіль ЗАЗ -968 МД, 1992 року випуску, білого кольору, д.н.з.А7607ВІ, він купив у позивача [PERSON] в 2006 році, в результаті чого Ямпільським МРЕВ ВДАІ 27.12.2006 року на його імя було видано тимчасовий реєстраційний талон, який оформлявся на підставі доручення та технічного паспорта ГВ №820131, відповідно до якого власником автомобіля ЗАЗ-968МД, номерний знак 76-07ВІ вказано [PERSON] З вказаного часу позивач не предявляв до відповідача ніяких претензій і таким чином пропустив без поважних причин строк звернення до суду. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи дані обставини справи, суд вважає, що позовна давність за вимогами позивача повинна обчислюватися з моменту видачі доручення позивачем [PERSON] на імя позивача [PERSON] та передачі технічного паспорта на автомобіль ГВ №820131 на підставі яких на імя відповідача [PERSON] 27.12.2006 року було видано тимчасовий реєстраційний талон на автомобіль ЗАЗ 968 МД. Встановивши, що строк позовної давності позивачем [PERSON] пропущено без поважних причин, тому в задоволенні позову необхідно відмовити у звязку з закінченням строку позовної давності.

Outcome: dismissed