Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 06 грудня 2011 року надав відповідачам [PERSON] та [PERSON] позику в сумі 2200000 грн., яку вони зобовязувалися повернути до 31 грудня 2012 року, на підтвердження укладення договору позики [PERSON] та [PERSON] надали відповідну розписку. Проте, у визначений строк відповідачі [PERSON] та [PERSON] борг не повернули. Вимоги позивача залишають без належної уваги, зустрічей та контактів з ним уникають, в усній формі відмовились сплатити заборгованість. Ваажає, що такі дії відповідачів свідчать про односторонню відмову від виконання взятих на себе зобов»язань. А отже, вважає, що сума боргу останніх, крім суми позики, включає у себе індекс інфляції за весь час прострочення, що за його власними підрахунками складає 3867600 грн., суму трьох відсотків річних від простроченої суми, що за його власними підрахунками складає 162197,26 грн., а також проценти від суми позики у розмірі облікової ставки Національного банку України, що за його власними підрахунками складає 634520 грн. А тому, просив суд стягнути з відповідачів на свою користь суму боргу за договором позики від 06 грудня 2011 року в розмірі 4664325,12 грн., та понесені судові витрати по справі. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] позов, з підстав, наведених у поданій до суду заяві, підтримали повністю. При цьому, додатково пояснили, що відповідачі певний час проживали в м. Тернопіль на найманій квартирі. Проте, на даний час їх місце проживання позивачу невідоме. Такі уникають зустрічей з ним. Суму боргу щодо індексу інфляції за весь час прострочення, трьох відсотків річних від простроченої суми, процентів від суми позики у розмірі облікової ставки Національного банку України, позивач визначив самостійно, виходячи із загальновідомих даних. З цього приводу у відповідні установи, для надання необхідних даних, не звертався. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце такого був повідомлені у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подали. . За таких обставин, зважаючи на згоду представників позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046, 1049 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом, 06 грудня 2011 року позивач [PERSON] передав у власність відповідачам [PERSON], [PERSON] 2200000 ( два мільйони двісті тисяч ) грн., які останні зобовязувалися повернути до 31 грудня 2012 року. Зазначені обставини сторонами не оспорювалися, крім того, були стверджені власноручною розпискою [PERSON] від 06 грудня 2011 року на суму 2200000 ( два мільйони двісті тисяч) грн. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики і його слід вважати таким, що відбувся, його чинність сторони не заперечують та жодна із сторін не ставила питання про визнання його таким, що не укладався. Крім цього, як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, відповідачі [PERSON], [PERSON] на виконання умов договору щодо погашення позики, таку не повернули. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та актів законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. А тому, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON], [PERSON] взяті на себе зобовязання за договором позики, який мав місце 06 грудня 2011 року, не виконали, в зв»язку з чим вимоги позивача щодо стягнення суми боргу в розмірі суми позики 2200000 грн. знаходить законними, обгрутованими, підставними, такими, що грунтуються на матеріалах справи, а отже, підлягають задоволенню. При цьому, суд не знаходить такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів суми індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 3867600 грн., суми трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі 162197,26 грн., а також суми процентів від суми позики у розмірі облікової ставки Національного банку України, в розмірі 634520 грн. Такий висновок суд обґрунтовує тим, що позивач при визначенні розміру вказаних вище сум заборгованості, керувався виключно власними розрахунками, які, за твердженням його представників в ході судового розгляду, здійснював, виходячи із загальновідомих даних. При цьому, яких саме, представники позивача суду навести не могли. В зв»язку з чим, суд в ході судового розгляду справи не мав можливості переконатися у їх підставності. Відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України слідує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності даних, які б стверджували, що розмір індексу інфляції наведений позивачем у власних розрахунках, відповідає індексу інфляції, визначеному державною установою, суд не приймає його розрахунків щодо визначення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, та приходить до висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає. Поряд з тим, суд не знаходить такими, що підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів суми боргу, визначеної позивачем особисто, як три відсотки річних ( 162197,26 грн.) та процентів, визначених на рівні облікової ставки НБУ ( 634528 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як слідує з умов укладеного між сторонами договору позики, що вбачається із змісту розписки, сторони не досягали будь-яких домовленостей щодо отримання процентів від суми позики. Даних, які б стверджували, що при визначенні суми такого боргу, позивач використав розмір облікової ставки НБУ, визначений цією установою, суду надано не було, не отримано таких і в ході судового розгляду. Представниками позивача стверджено, що позивач при визначенні суми боргу в цій частині керувався загальновідомими даними. В зв»язку з наведеним вище, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ. При цьому суд вважає за необхідне відмітити, що позивачем фактично застосовано подвійну відповідальність до відповідачів а саме, з врахуванням положень ст. 625 та 1048 ЦК України. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене вище, на підставі ст.ст. 526, 533, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: approved