Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказав, що він є власником жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані він, його дружина [PERSON] , донька [PERSON] , племінниця [PERSON] , онука [PERSON] , онука [PERSON] та відповідач [PERSON] , яка є його онукою. Починаючи з дня реєстрації та до теперішнього часу відповідач у вказаному будинку фактично не проживала. У зв`язку з реєстрацією відповідача у будинку він вимушений сплачувати надмірні суми за комунальні послуги, які розраховується з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні. Тому позивач, посилаючись на ст.405 ЦК України, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Сторони, будучи належним чином сповіщеними про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику відповідача на офіційному веб-сайті Судової влади України, у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надали. Позивач [PERSON] письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність та про те, що на позовних вимогах він наполягає. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві. Ухвалою судді від 15.04.2019 справу залишено без руху для усунення недоліків. За ухвалою судді від 02.05.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання. За ухвалою суду від 25.06.2019 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Заслухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що будинок з відповідними господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.01.2010, виданого виконавчим комітетом Димитровської міської ради на підставі рішення № 32 від 20.01.2010, що підтверджується відповідними свідоцтвом, рішеннями виконавчого комітету, Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно бюро технічної інвентаризації м.Димитров, технічним паспортом на будинок, виготовленим за станом на 10.12.2009 (а.с.9-12, 17, 18, 19, 20, 21). За рішенням Димитровської міської ради від 10.02.2016 № УП/5-15 «Про перейменування вулиць і провулків міста Димитрова» вул.Котовського в м.Димитров перейменовано на вул.Тихого. За постановою Верховної Ради України від 12.05.2016 № 1352-УШ «Про перейменування деяких населених пунктів» у Донецькій області м.Димитров перейменовано на м.Мирноград. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , яка в свою чергу є донькою позивача [PERSON] , що підтверджується довідкою про укладення шлюбу, свідоцтвами про народження (а.с.26, 28, 29). \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 09.04.2019 у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: власник [PERSON] , 1935 року народження, дружина [PERSON] , 1939 року народження, донька [PERSON] , 1963 року народження, племінниця [PERSON] , 1965 року народження, онука [PERSON] , 1996 року народження, та з 09.11.2012 онука [PERSON] , 1996 року народження, яка є відповідачем по справі, що також підтверджується випискою з домової книги (а.с.13, 14-15). Відповідно до акту координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 09.04.2019, виготовленого представником комітету за участю мешканців-сусідів, відповідач [PERSON] , 1996 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте, з 2012 року по день складання акту за даною адресою не проживає (а.с.16). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає по-сусідству з позивачем [PERSON] , який проживає у будинку [ADDRESS] багато років зі своєю дружиною [PERSON] Їх онуку [PERSON] вона бачила в останнє приблизно у 2012 році, відповідач ніколи не проживала з дідусем і бабусею, хоча, як їй відомо зі слів позвача, була в нього прописана. Зараз відповідач проживає в Англії. Вона не чула, щоб позивач чинив перепони у проживанні в нього відповідача. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] суду пояснила, що онуку його сусіда [PERSON] - [PERSON] вона бачила один раз маленькою. Відповідач николи не проживала з дідусем та бабусею за адресою: [ADDRESS] . За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. За чинним житловим законодавством членами сім`ї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою проживання позивача у якості його онуки та не є співвласником спірної житлової площі. Також судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою без поважних причин з 2012 року по теперішній час. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З`ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування будинком позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла протягом зазначеного строку її відсутності (біля 7 років), суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.150 СК України, ст.ст.386, 392 ЦК України,

Outcome: approved