Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок № 14 по вулиці Пархоменко в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області. В зазначеному вище житловому будинку, окрім нього та його дружини [PERSON], також зареєстрована його донька [PERSON] Відповідачка в листопаді 2008 року зібрала свої особисті речі і виїхала проживати до [INFO]. З цього часу відповідачка в житловому будинку не мешкає, її речей в будинку не має. ? частка квартири [ADDRESS] відповідачці на праві спільної часткової власності. Жодних перешкод в користуванні житлом позивач не створював. Відповідачка самостійно визначила собі інше місце проживання, більше семи років житлом не цікавилась. Наявність реєстрації відповідачки перешкоджає позивачу отримати субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, наполягав на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, про причини неявки суд не повідомила. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.5 ст. 74, ч. 3, 8 ст. 76 ЦПК України, судовим викликом за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. На підставі ч.1 ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Представник третьої особи Баглійського районного відділу у місті Дніпродзержинську в Дніпропетровській області державна міграційна служба України в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи без участі представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред'явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У судовому засідання встановлено, що житловий будинок № 14 по вулиці Пархоменко в м. Дніпродзержинську належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується Договором купівлі-продажу будинку (а.с. 7). Отже спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 Житлового кодексу Української РСР та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР\~з урахуванням положень ч.1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з довідки про склад сімї, виданої Головою квартального комітету № 11, в спірному житловому приміщенні як член сім'ї позивача зареєстрована [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Відповідно до акту, складеного головою квартального комітету № 11 та сусідами [PERSON] та [PERSON] від 19.01.2016 року (а.с. 14), [PERSON] з листопада 2008 року за місцем реєстрації не проживає. [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ? частка квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с.27). З огляду на вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідачка відсутня за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між нею та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved