Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 62 569,78 грн, пеню у розмірі 2 502,76 грн та витрати на проведення експертизи у розмірі 3 000,00 грн, а всього загальною сумою 68 072,54 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з поданням позову та розглядом справи у суді. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.10.2019 року приблизно о 18:30 годині по пр-ту Лобановського, 152-А, у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Део», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Рено», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та який належить позивачу. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.10.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП автомобіль позивача зазнав значних механічних пошкоджень та став непридатним для подальшої експлуатації. Позивачу було завдано матеріальну шкоду, яка згідно зі Звітом № 002-GO від 23.10.2019 року про року оцінку вартості (розміру) майнової шкоди завданої власнику КТЗ, вартість матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на відновлювальні роботи по автомобілю позивача, складає 62 569,78 грн. На момент ДТП у [PERSON] був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Майнові інтереси позивача, пов`язані з користуванням, володінням та розпорядженням автомобілем були застраховані у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСАГО), поліс № АО/0491038. 04.12.2019 року представник позивача звернувся до відповідача із повідомленням про ДТП, що сталася 12.10.2019 року та надав необхідні документи та відомості щодо обставин ДТП, учасників ДТП та місцезнаходження автомобіля позивача. Оскільки після повідомлення про ДТП відповідач протягом 10 днів не направив свого представника для визначення розміру збитків, завданих позивачу внаслідок ДТП, 26.12.2019 року представник позивача подав до відповідача заяву про відшкодування майнової шкоди на підставі Звіту № 002-GO від 23.10.2019 року, виконаного на замовлення позивача, однак відповідач відмовляється добровільно виплатити позивачу страхове відшкодування. У лютому 2020 року представником позивача отримано лист відповідача, у якому повідомляється про відмову у здійсненні страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.3 п. 37.3 ст. 37, ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки [PERSON] не надав можливості представнику МТСБУ зафіксувати отримані в результаті ДТП 12.10.2019 року пошкодження. При цьому, у вказаному листі відповідач фактично підтвердив, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП, ним не було направлено свого представника для визначення розміру збитків, як передбачено п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону. Ані позивач, ані його представник не отримували від відповідача жодного повідомлення про надання останньому автомобілю для огляду. Оскільки відповідач незаконно відмовився виплатити позивачу страхове відшкодування, просить суд стягнути із нього страхове відшкодування у розмірі 62 569,78 грн на відновлювальний ремонт автомобіля, витрати позивача на проведення експертизи (дослідження) у розмірі 3 000,00 грн на підставі п. 34.2 та п. 34.3 ст.34 Закону, пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, починаючи з 01.04.2020 року по 30.06.2020 року, у розмірі 2 502,76 грн, у зв`язку з незаконною відмовою відповідача виплатити позивачу страхове відшкодування. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2020 року відкрито провадження у цій цивільній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. За клопотанням позивача від відповідача витребувано докази: оригінали Звіту № 002-GO від 23.10.2019 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди завданої власнику КТЗ та квитанції № 002- GO від 23.10.2019 зі страхової справи № 64880 від 04.12.2019; належним чином завірену копію страхової справи № 64880 від 04.12.2019. Копію вказаної ухали суду разом з копією позовної заяви з додатками третьою особою, [PERSON] , отримано не було, а конверт зі вказаними документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «За закінченням встановленого терміну зберігання». Позивач копію ухвали суду про відкриття провадження по справі отримав 03.08.2020 року. 15.09.2020 року до суду від представника відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - Гусєва П.В. надійшли клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу Звіту № 002-GO від 23.10.2019 року та відзив на позовну заяву, з доказами на його обґрунтування, у якому позов [PERSON] не визнає та просить відмовити у його задоволенні, оскільки вважає, що у цьому випадку відповідальність за заподіяння шкоди має нести винна у ДТП особа. Зазначає, що нормою ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV передбачено чіткий перелік випадків, за яких МТСБУ відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих. Оскільки на момент ДТП транспортний засіб [PERSON] не був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, позивач звернувся з цим позовом до відповідача про відшкодування нанесеної шкоди в порядку пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV. Позивач, як власник пошкодженого автомобіля «Рено», д.н.з. [NUMBER] , звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП, що сталася 12.10.2019 року, лише 04.12.2019 року, після чого відповідачем було направленого аварійного комісара в порядку ст. 34 Закону № 1961-IV. Оскільки на дзвінки аварійного комісара позивач не відповідав, у строк, встановлений вказаною нормою Закону, було направлено телеграму для надання транспортного засобу на огляд 24.12.2019 року. Оскільки у вказану дату потерпілою особою пошкоджений транспортний засіб не було надано, аварійним комісаром було складено відповідний акт. Вже 26.12.2019 року позивачем було направлено заяву про виплату страхового відшкодування зі звітом, що був складений до моменту звернення потерпілої особи до МТСБУ. Таким чином відповідача було позбавлено можливості у визначенні розміру шкоди у передбачений ст.ст. 33, 34 Закону № 1961-IV спосіб, у зв`язку з чим позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про виплату страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV, у зв`язку з ним невиконанням ним передбачених обов`язків, що призвело до неможливості МТСБУ встановити факт ДТП, причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди. Положеннями п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону № 1961-IV передбачено, що потерпіла особа отримує право на самостійний вибір оцінювача тільки у разі, якщо представник МТСБУ не з`явився у визначений строк. Оскільки складений на замовлення позивача Звіт № 002-GO був складений ще 23.10.2019 року, до звернення позивача до МТСБУ, то з боку позивача наявне порушення п. 34.2ст. 34 Закону № 1961-IV, оскільки звіт складений не у спосіб визначений Законом. Таким чином, позивачем порушено порядок визначенні розміру матеріального збитку, передбаченого Законом № 1961-IV, що не позбавляє позивача права стягнути завдану матеріальну шкоду з винної особи. На виконання ухвали суду від 09.07.2020 року відповідачем не було надано оригінал квитанції № 002- GO від 23.10.2019 зі страхової справи № 64880 від 04.12.2019 та належним чином завірену копію страхової справи № 64880 від 04.12.2019. Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.10.2019 року по справі № 752/21944/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн (а.с. 7). Вказаною постановою судом встановлено, що 12.10.2019 року о 18 год. 30 хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Део» реєстраційний номер [NUMBER] , в м. Києві по пр-ту Лобановського 152-А, перед зміною напрямку руху, поворотом ліворуч не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу, що призвело до зіткнення з автомобілем «Рено», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті чого відбулось пошкодження транспортних засобів, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. 10.4 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Станом на день розгляду справи вказана постанова Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 752/21944/19 набрала законної сили. За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником транспортного засобу «Рено», реєстраційний номер [NUMBER] , який на момент ДТП, 12.10.2019 року, був застрахований за Полісом № АО/0491038 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с. 8, 9-10). Сторонами не заперечується, що на момент ДТП транспортний засіб «Део», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] не був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Матеріали справи доказів протилежного не містять. 19.10.2019 року [PERSON] уклав з ФОП [PERSON] . Договір № 002- GO, за яким замовив проведення оцінки транспортного засобу для визначення матеріальних збитків Замовника на дату ДТП (а.с. 30). Відповідно до п. 3.1 Договору Замовник виплачує Виконавцю вартість робіт у розмірі 3 000,00 грн, які були сплачені позивачем згідно з квитанцією № 002- GO від 19.10.2019 року (а.с. 31). В подальшому, 23.10.2019 року сторонами Договору було підписано Акт виконаних робіт за Договором від 19.10.2019 року № 002- GO (а.с. 32). Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з вимогами ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Статтею 6 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За нормою п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пп. 39.1, 39.2.1 п. 39,2 ст. 39 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, основним завданням якого є, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Згідно з пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. 04.12.2019 року [PERSON] , як представник [PERSON] , звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Положеннями ст. 33 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року визначено дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. За нормою п. 33.3 ст. 33 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів) Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Відповідно до приписів ст. 34 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року передбачено дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Із повідомлення представника позивача [PERSON] про дорожньо-транспортну пригоду, складеного 04.12.2019 року на ім`я МТСБУ, убачається, що заявник повідомив останньому інформацію про власника транспортного засобу «Рено», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , його місце проживання за адресою: [ADDRESS] , та номер телефону: [NUMBER] , а також про місце знаходження транспортного засобу у м. Камінь-Каширський, Волинської обл., що свідчить про дотримання вимог ст. 33 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, що давало можливість відповідачу, відповідно до вимог ст. 34 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до Акту б/н огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 24.12.2019 року, що складений [PERSON] , потерпілий був викликаний телеграмою для надання пошкодженого автомобіля для огляду через відсутність контактного телефону потерпілого. Дата огляду була визначена 24.12.2019 року о 11:00. Потерпілий автомобіль для огляду не надав. ПІБ власника ТЗ: [PERSON] . Адреса власника ТЗ: [ADDRESS] (а.с. 114). Таким чином, убачається, що дані про власника транспортного засобу «Рено», реєстраційний номер [NUMBER] , а також його адресу, що зазначені в Акті б/н огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 24.12.2019 року, не збігаються з даними, що були надані його представником [PERSON] у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 04.12.2019 року. Окрім того, додана відповідачем Специфікація замовлення № 92385 Електронне повідомлення № 000447, що містить інформацію відносно одержувача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] щодо надання ним транспортного засобу для огляду 24.12.2019 року не містить ані дати направлення такого електронного повідомлення, ані підтвердження щодо його направлення/вручення одержувачу (а.с. 115). Щодо посилань відповідача на здійснені телефонні дзвінки на телефон позивача, що були здійснені з метою надання ним транспортного засобу на огляд, то матеріали справи також не містять належних доказів, що підтверджували б номер телефону позивача, на який здійснювались дзвінки, їх дату та час. 26.12.2019 року представник [PERSON] - [PERSON] подав до МТСБУ заяву, у якій відповідно до ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, що сталася 12.10.2019 року, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок [PERSON] , що надається (а.с. 13). До заяви був доданий оригінал Звіту № 002-GO від 23.10.2019 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ «Рено», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , що складений оцінювачем [PERSON] ФОП [PERSON] (а.с. 45-106). Відповідно до Звіту ринкова вартість КТЗ розрахована на дату оцінки становить 120 229,72 грн, вартість відновлювального ремонту становить 135 121,63 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 62 569,78 грн. Листом від 31.01.2020 року № 3.1-02/3234 МТСБУ, за результатом розгляду звернення щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12.10.2019 року, за участю транспортного засобу «Рено», реєстраційний номер [NUMBER] , повідомило позивача про відсутність підстав для відшкодування заподіяної йому шкоди, з підстав невиконання ним п. 33.3 ст. 33, п. 34.2 ст. 34, пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV. За приписами п. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Із викладеного слід зробити висновок про те, що МТСБУ може відмовити у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) у випадку, коли невиконання особою обов`язків, передбачених Законом, призвело до неможливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За матеріалами справи встановлено, що факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання встановлені постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.10.2019 року по справі № 752/21944/19, а розмір заподіяної [PERSON] , як власнику транспортного засобу «Рено», реєстраційний номер [NUMBER] , шкоди убачається зі Звіту № 002-GO від 23.10.2019 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ. За викладених обставин, суд доходить переконання, що у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV від 01.07.2004 року, потерпілий, [PERSON] , повідомив МТСБУ про ДТП, що сталася, та надав всі необхідні відомості про її учасників і транспортні засоби, їх місцезнаходження, а також свої контактні дані, а відповідач у порушення п. 34.2 ст. 34 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду не направив свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, оскільки доказів щодо виконання МТСБУ своїх обов`язків у цій частині матеріали справи не містять. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідачем було проігноровано вимоги ухвали суду від 09.07.2020 року щодо надання належним чином завіреної копії страхової справи № 64880 від 04.12.2019 року. Таким чином, судом встановлено, що МТСБУ безпідставно відмовив [PERSON] у виплаті страхового відшкодування у розмірі 62 569,78 грн на підставі п. 37.1.3 ст. 37 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, оскільки потерпілим було виконано всі покладені на нього Законом обов`язки, відтак так дії позивача не призвели до неможливості МТСБУ встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Оскільки судом встановлено виконання позивачем приписів Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, щодо покладених на нього обов`язків як потерпілого при ДТП, а також встановлено невиконання МТСБУ приписів п. 34.2 ст. 34 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року та безпідставну відмову позивачу у здійсненні страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, то посилання відповідача на передчасність складання Звіту № 002-GO від 23.10.2019 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, не приймаються до уваги, оскільки не впливають на висновки суду про допущені відповідачем порушення. Крім того, вказаний Звіт відповідачем жодним чином не оспорений, відповідне клопотання про призначення по справі авто-технічної експертизи для визначення розміру шкоди, заподіяної позивачу, відповідачем не заявлялося. Витрати позивача у розмірі 3 000,00 грн, що були ним понесені, у зв`язку зі складанням Звіту № 002-GO від 23.10.2019 року, підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. У даному випадку завдання потерпілому, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої не застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає МТСБУ. За приписами п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року). Оскільки представник позивача звернувся до відповідача 26.12.2019 року з заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідачем було неправомірно відмовлено позивачу у виплаті такого страхового відшкодування, то з МТСБУ на користь [PERSON] підлягає стягненню пеня за період з 01.04.2020 року по 30.06.2020 року з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діла протягом цього періоду, що складає 2 502,76 грн відповідно до розрахунку позивача, який судом перевірений та з яким він погоджується. Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, з позиції належності та допустимості кожного з них, суд приходить до висновку, що відповідачем було неправомірно відмовлено позивачу у відшкодуванні завданої йому матеріальної шкоди у розмірі 62 569,78 грн, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України страхового відшкодування у вказаному розмірі, витрат зі складання Звіту № 002-GO від 23.10.2019 року у розмірі 3 000,00 грн і пені у розмірі 2 502,76 грн та є підставою для задоволення позову. Таким чином, у порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved