Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтував тим, що в період з 28.01.2019 року по 19.03.2019 року [PERSON] (далі відповідач) отримав від [PERSON] (далі позивач) грошові кошти у загальному розмірі 68000,00 гривень, що підтверджується розпискою. Розписка була написана в присутності його дружини - [PERSON] . Згідно розписки, відповідач зобов`язався повернути отримані грошові кошти в розмірі 68000,00 грн., проте свої зобов`язання не виконав. 21.01.2021 року відповідачу була направлена претензія про повернення коштів згідно розписки, якою позивач вимагав повернути отримані кошти в розмірі 68000,00грн. в строк до 03.02.2021. Відповідач отримав вказану претензію 25.01.2021 року, проте кошти так і не повернув. Дані обставини стали підставою для звернення з даним позовом з метою примусового стягнення грошових коштів з відповідача у розмірі 68000гривень. Одночасно із позовною заявою, представником позивача було подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою Чернівецького районного суду від 25.02.2021 в задоволенні даної заяви було відмовлено. Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 02.03.2021 року дану позовну заяву було прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та представник позивача - адвокат Лисенко Я.О., в судових засіданнях в режимі відеоконференції з Ірпінським міським судом Київської області, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. 13.04.2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи оригіналу ордеру від 30.03.2021 та оригіналу розписки [PERSON] від 23.08.2020 року. Відповідач по справі в судові засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений завчасно належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштової кореспонденції з процесуальними документами суду адресату, які долучені до матеріалів справи. Клопотання про відкладення справи та відзив на позов від відповідача до суду не надходили. З огляду на викладене, суд, згідно вимогам ч.4 ст.\~223\~та ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України, протокольною ухвалою вирішив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених\~ст. 16 ЦК України\~способами, Згідно ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, в судовому засіданні було встановлено, що згідно розписки від 23.08.2020 року написаної власноручно [PERSON] , в присутності своєї дружини [PERSON] , в період з 28.09.2018 року по 19.03.2019 року [PERSON] позичив 68\~000,00 грн. у [PERSON] та зобов`язався повернути їх з продажу мотоблока та з заробітної плати. Дана розписка підписана [PERSON] та [PERSON] . 21.01.2021 року адвокатом [PERSON] від імені [PERSON] надіслано [PERSON] претензію про повернення у строк до 03.02.2021 року грошових коштів в розмірі 68000,00грн., а також попереджено про подання позову до суду у випадку невиконання зобов`язання у встановлений строк. До вказаної претензії долучено докази направлення такої [PERSON] та відстеження «Укрпошти» за номером поштового відправлення, з якого вбачається, що відправлення вручено адресату особисто 25.01.2021 (а.с. 30-34). Однак, у встановлену у розписці дату відповідач кошти не повернув, що стало підставою для звернення з вказаним позовом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, \~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно ч. 1, 2\~ст. 1047 ЦК України,\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передання грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. ч.1, 2\~ст.207\~ЦК України, \~правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що здійснений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю, розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми. В свою чергу, відповідно\~ст.545\~ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12). 13.04.2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи оригіналу ордеру від 30.03.2021 та оригіналу розписки [PERSON] від 23.08.2020 року. Отже, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем по справі було надано оригінал розписки, яка знаходилась у нього, то дійсно між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, який на момент звернення з позовом позичальником (відповідачем) не виконано. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У\~ст. 526 ЦК України\~зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, у строк, встановлений у розписках, відповідач грошові кошти не повернув, грошову вимогу про повернення 68000грн. боргу від 21.01.2021 року станом на 03.02.2021 та на день звернення з позовом не виконав. Докази зворотнього матеріали справи не містять. Отже, судом було встановлено, що неповернутою сумою боргу є 68000грн. за розпискою від 23.08.2020 року. Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідача три відсотки річних за користування позикою у розмірі 83,84 гривень. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України,\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 610 ЦК України\~встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на викладене, суд зазначає, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору позики від 23.08.2020 року позивачем правомірно нараховано 3% річних за період з 04.02.2021 по 18.02.2021 роки у розмірі 83,84грн., які підлягають до стягнення за невиконання грошового зобов`язання. Частина 4\~статті 631 ЦК України\~встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відтак, оскільки сума боргу на момент звернення з позовом та розгляду справи залишається неповернутою (докази протилежного відповідачем не спростовано та судом не здобуто), суд приходить до висновку про підставність, обґрунтованість та доведеність суми боргу у розмірі 68000грн. та 3% річних у розмірі 83,84гривень. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за розгляд справи, в розмірі 908гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved