Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення орендної плати та безпідставно набутих коштів, обґрунтував свої вимоги тим, що він є власником двох земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 11,57га, які розташовані на території колишньої Подовської сільської ради Херсонської області. Вказані земельні ділянки перебували у відповідача в оренді на підставі договору оренди від 15.12.2011 року. В травні 2017 року строк дії договору скінчився. З цього часу до листопада 2018 року відповідач безпідставно використовував вказані земельні ділянки, незважаючи на те, що 26.06.2018 року постановою Апеляційного суду Херсонської області вказані земельні ділянки повернуті [PERSON] . Також факт безпідставного використання земельних ділянок, які належать позивачу, встановлений постановою Херсонського апеляційного суду від 08.12.2020 року у цивільній справі №662/541/20 за позовом [PERSON] до ФГ «НИКО» про стягнення збитків, завданих самовільним зайняттям земельної ділянки. У зв`язку із спорами з приводу правомірності використання його земельних ділянок, орендну плату за 2017 рік в сумі 19846,00 [PERSON] не отримав. Окрім цього в період з 01.01.2018 року до листопада 2018 року ФГ «НИКО», як фактичний користувач земельними ділянками, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цих земельних ділянок, зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ними, зобов`язаний ці кошти повернути власнику земельних ділянок. Просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти на підставі ст. 121 ЦК України за 2017 рік - 19846,00 грн. та за 2018 рік 19846,00 грн. Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши письмові докази, суд вважає позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до постанови Херсонського апеляційного суду від 08.12.2020 року, враховуючи, що факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки виявлений Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, зафіксований актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 27.06.2017 року, актом обстеження земельної ділянки від 27.06.2017 року та встановлений постановою про накладення адміністративного стягнення від 07.07.2017 року, які не оскаржені у визначеному законом порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду про обґрунтованість заявлених вимог і вважає, що суд правильно поклав на відповідача відповідальність по відшкодуванню шкоди завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України факти встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Позивач звернувся до суду посилаючись на норму ст. 1212 ЦК України. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Так, згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події ( ч.2 ст. 1212 ЦК України). Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). На таке вказав Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 367/6344/16-ц. З огляду на таке суд установив наявність між відповідачем ФГ «НИКО» та позивачем [PERSON] договірних відносин з приводу оренди земельних ділянок, які належать [PERSON] площею 11,57га, на підставі яких він отримував орендну плату до 2017 року. За 2017 рік позивач орендну плату не отримував, а постановою Херсонського апеляційного суду від 08.12.2020 року встановлено факт самовільного зайняття відповідачем земельних ділянок позивача. Відповідно до довідки ФГ «НИКО» від 30.10.2020 року № 56, [PERSON] нараховано 19846,00 грн. орендної плати за 2017 рік, а виплачено 15976,03 грн. Позивачем в позові заперечується отримання від відповідача орендної плати за 2017 рік в сумі 19846,00 грн., а відповідачем не надано доказів зворотнього та зважаючи на те, що строк дії договору закінчив в травні 2017 року. Враховуючи наведене суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача орендну плату за 2017 рік в розмірі 19846,00 грн. та безпідставно набуті кошти в період з 01.01.2018 року по листопад 2018 року, як фактичного користувача земельними ділянками, що без достатньої правової підстави за рахунок власника [PERSON] , зберіг у себе кошти, які мапв заплатити за користування земельними ділянками в сумі 19846,00 грн. забов`язаний повернути ці кошти власнику земельної діялнки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України Відповідно до вимог ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею, документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачем витрати становлять: 908,00 грн. - оплата судового збору та 10000,00 грн. витрати на оплату правничої допомоги, які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved