Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» /надалі ДП «МТП Усть-Дунайськ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та зазначив, що 29.03.2019 р. відповідно до умов трудової угоди від 04.03.2019 р. він припинив трудові відносини з ДП «МТП Усть-Дунайськ». Станом на 29.03.2019 р. у ДП «МТП Усть-Дунайськ» існувала заборгованість по виплаті позивачу заробітної плати за період з 04.03.2019 р. по 29.03.2019 р. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем було проведено не в день звільнення, а лише 13.05.2019 р. та лише після того, як позивач звернувся до ДП «МТП Усть-Дунайськ» з вимогою про виплату йому заборгованості. На всі попередні усні вимоги в адресу в.о. директора ДП «МТП Усть-Дунайськ» 07.05.2019 р. позивачу сплатили лише частину заборгованості в розмірі 2000 грн. Відповідно до Трудової угоди № 37Т від 04.03.2019 р. відповідач зобов`язувався провести позивачу оплату виконаних робіт не пізніше 10-ти днів після закінчення терміну дії трудової угоди, а саме не пізніше 08.04.2019 р. Заробіток за фактично відпрацьований час 5000 грн., кількість відпрацьованих робочих днів з 04.03.2019 р. по 29.03.2019 р. - 19 днів, відповідно середньоденна заробітна плата складає 5000 грн./19 днів = 263,15 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача та враховуючи те, що з моменту звільнення по день повного розрахунку 13.05.2019 р. пройшло 27 робочих дні, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент погашення заборгованості складає 263,15 грн. *28 днів =7368,20 гривень. Представником відповідача 04.07.2019 р. було надано відзив, в якому вказано, що позивач не був у трудових відносинах з ДП «МТП Усть - Дунайськ», натомість ним був укладений з Відповідачем цивільно - правовий договір. Позивач не приймався на посаду, включену до штатного розпису підприємства для виконання роботи за конкретною посадою; не писав заяву про прийняття на роботу на підприємство, наказу на його прийняття не видавалось; запису в трудовій книжці не проводилось; не підпорядковувався внутрішньому трудовому розпорядку підприємства; йому не виплачувалась заробітна плата, відповідно до відповідно до КЗпП та Закону України «Про оплату праці»; йому не забезпечувались підприємством умови праці та соціальні гарантії, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін, тобто він не знаходився у трудових відносинах з Відповідачем та не є звільненим працівником, який підпадає під дію норм трудового законодавства та вимога Позивача про виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є неправомірною, так як він не приймався на роботу на ДП «МТП Усть-Дунайськ», не був звільнений з неї, тому затримки розрахунку при звільненні немає. Виплати за цивільно-правовим договором обкладаються тими самими податками і зборами, що і зарплати за трудовим договором, що і було зроблено бухгалтерією Відповідачу при нарахуванні та виплаті винагороди. Тобто, укладена Позивачем з Відповідачем трудова угода № 37Т від 04.03.2019 р. є цивільно-правовим договором, згідно якого громадянин [PERSON] надав, за визначену угодою сторін винагороду, послуги ДП «МТП Усть-Дунайськ», а саме: - розробки проектів договорів; - юридичного аналізу договорів; - складанню листів-відповідей та листів - ініціювання; - юридичного супроводу підприємства, а не виконував роботу за конкретною посадою на підприємстві без будь-якого кінцевого результату, результат був оформлений актом наданих послуг, який був підписаний сторонами тільки 22.04.2019 р. (без підписання якого бухгалтерія Відповідача не мала змогу нарахувати та виплатити Позивачу винагороду за надані послуги) та відповідно якого Позивач надав конкретні послуги, а саме: - юридичні консультації; - припиняв участь у комісіях по проведенню службових розслідувань; - розробив нову редакцію Статуту, результат надання послуг був визначений після закінчення надання послуг та підприємство здійснило йому оплату на підставі акту наданих послуг. Тому відповідальність за несвоєчасну оплату наданих за зазначеною угодою послуг ДП «МТП Усть-Дунайськ» має нести, виключно відповідно до норм цивільного законодавства, а не трудового. В зв`язку з зазначеним, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Позивачем 04.07.2019 р. було надано уточнення щодо позовних вимог, в яких зазначено, що відповідно до наданих розрахунків в позовній заяві позивачем не було враховано всі виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати. Заробіток за фактично відпрацьований час з урахуванням податків складає 6211,18 грн. (без урахування податків 6211,18грн. / 100% * 80,5%(податки та відрахування) = 5000 грн.) відповідно, середньоденна заробітна плата складає 6211,18 грн. / 19 днів= 326,30 грн. Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Але всупереч вимог ст. 116 КЗпП, ДП «МТП Усть-Дунайськ» письмово не повідомив позивача про виплату всіх сум які належать йому до виплати. Відповідно копій квитанцій по нарахуванню заробітної плати за Трудовою угодою №37Т позивачу було зараховано 5000 грн. Враховуючи, що позивач працював за трудовою угодою лише місяць та враховуючи мінімальну кількість днів (24 дні) щорічної відпустки, відповідно до розрахунку: 24 * (25 - 7) : (365 *115) = 24 * 18 : 250 = 1,728 кількість не використаних днів відпустки. Тож відповідно позивачу мали компенсувати 1 день не використаної відпустки в сумі середньоденної заробітної платні в розмірі 326,90 грн. На 01.07.2019 року позивач не отримав компенсацію за не використані дні щорічної відпустки. Відповідно до викладеного та всупереч 116 КЗпП України на момент звільнення та до цього часу, ДП «МТП Усть-Дунайськ» не провело з позивачем повного розрахунку. Тож з урахуванням податків та відрахування, у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення по 27.06.2019 року пройшло 59 робочих дні, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на 27.06.2019р. складає 326,90 грн. * 59 робочих днів = 19 287,10 грн. Відповідно до п.2 Трудової угоди №37Т від 04.03.2019 року відповідач зобов`язувався провести Позивачу оплату виконаних робіт не пізніше 10-ти днів після закінчення терміну дії трудової угоди, а саме не пізніше 08.04.2019 року. Законодавством не передбачено вимог до форми вимоги про сплату заборгованості по заробітній платні, а також не передбачено підписання акту виконаних робіт за трудовими угодами. Враховуючи що станом на 22.04.2019 року зі мною не було проведено розрахунку по заробітній платні позивач вимушений був підписати акт виконаних робіт як вимогу про проведення з ним розрахунку. Але після підписання акту виконаних робіт з позивачем не було проведено остаточного розрахунку. В зв`язку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію за один день не використаної відпустки в розмірі 326,90 грн. 10.07.2019 р. представником відповідача було надано відзив на позов, в якому зазначено, що позивач не був у трудових відносинах з ДП «МТП Усть - Дунайськ», натомість ним був укладений з відповідачем цивільно - правовий договір. Позивач не приймався на посаду, включену до штатного розпису підприємства для виконання роботи за конкретною посадою; не писав заяву про прийняття на роботу на підприємство, наказу на його прийняття не видавалось; запису в трудовій книжці не проводилось; не підпорядковувався внутрішньому трудовому розпорядку підприємства; йому не виплачувалась заробітна плата, відповідно до відповідно до КЗпП та Закону України «Про оплату праці»; не був звільнений з посади, включеної до штатного розпису підприємства. Натомість він надавав відповідачу послуги на підставі цивільно - правового договору, а саме трудової угоди № 37Т від 04.03.2019 р. згідно якої [PERSON] надав, за визначену угодою сторін винагороду - 5000 грн. без урахування податків, послуги ДП « МТП Усть-Дунайськ», а саме: - розробки проектів договорів; - юридичною аналізу договорів; - складанню листів-відповідей та листів - ініціювання; - юридичною супроводу підприємства, результат надання яких був оформлений актом наданих послуг, який був підписаний сторонами тільки 22.04.2019 р. (без підписання якого бухгалтерія відповідача не мала змогу нарахувати та виплатити Позивачу винагороду за надані послуги) та відповідно до якого Позивач надав конкретні послуги ДП «МТП Усть - Дунайськ», а саме: - юридичні консультації; - прийняв участь у комісіях по проведенню службових розслідувань; - розробив нову редакцію Статуту, результат надання послуг був визначений після закінчення надання по та підприємство здійснило йому оплату на підставі акту наданих послуг. В зв`язку з тим, що Позивач не був працівником підприємства, який підпадає під дію норм трудового законодавства, а надавав послуги на підставі цивільне-правової угоди, ДП «МТП Усть-Дунайськ» не зобов`язано забезпечувати [PERSON] умови праці та соціальні гарантії, передбачені законодавством про працю, в тому числі його вимога про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за один день невикористаної відпустки є неправомірною та не підлягає задоволенню. В зв`язку з зазначеним, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши зміст заяв по суті справи, поданих сторонами, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: 04.03.2019 р. між державним підприємством «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» та [PERSON] було укладено договір, зазначений як «Трудова угода № 37Т». Відповідно до умов вказаної угоди [PERSON] зобов`язався: 1/ розробляти проекти договорів; 2/ проводити юридичний аналіз договорів; 3/ складати листи-відповіді та листи ініціювання; 4/ здійснювати юридичний супровід підприємства. За виконану роботу ДТ «МПТ Усть-Дунайськ» зобов`язалось провести [PERSON] , оплату виконаної роботи в розмірі 5000 гривень з урахуванням податків не пізніше 10-ти днів після закінчення терміну дії угоди. Строк дії угоди заначено з 04.03.2019 р. про 29.03.2019 р. включно. При цьому, відповідно до її змісту, виконання робіт за цією угодою підтверджується оформленням двостороннього акту. З доданої до відзиву копії акту № 1 здачі-прийняття послуг, затверджених керівником ДП «МТП Усть-Дунаськ» 22.04.2019 р. вбачається, що [PERSON] виконав, а ДП «МТП Усть-Дунайськ» прийняло згідно з трудовою угодою від 04.03.2019 р. № 37Т наступні послуги: надання юридичних консультацій, підготовка наказів, участь у комісіях та проведенні службових розслідувань, розробка нової редакції Статуту. Послуги виконані задовільно, відповідна до умов, передбачених вищевказаною угодою та пред`явленими вимогами. Сторони претензій одна до одної не мають. Вказаний акт підписано керівником ДП «МТП Усть-Дунайськ» та [PERSON] . З виписки АТ «Ощадбанк» вбачається, що на рахунок [PERSON] .05.2019 р. перераховано 2000 грн. за перерахунок з/плати за квітень 2019 р. згідно тр. уг. 37 Т від 04.03.2019 р. З виписки АТ «Ощадбанк» вбачається, що на рахунок [PERSON] 13.05.2019 р. перераховано 3000 грн. за перерахунок з/плати за квітень 2019 р. згідно тр. уг. 37 Т від 04.03.2019 р. Відповідно до ч. 1 ст.21 КЗпП, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст.24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. У ст.626 ЦК визначено загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається. Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст.208 ЦК. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і в разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. За змістом наданої позивачем суду угоди, він зобов`язався в нетривалий проміжок часу виконувати для відповідача певну роботу, оплата за виконання якої мала бути здійснена у конкретно визначеній сумі одноразово після закінчення терміну дії угоди. ' З дослідженого судом акту здачі-прийняття послуг вбачається, що надані позивачем послуги було прийнято відповідачем та позивач, як одна зі сторін угоди, претензій з приводу виконання її умов до іншої сторони угоди не мав, що підтвердив своїм підписом на відповідному акті. Надані позивачем банківські виписки про перерахування йому грошових коштів, зазначених, як заробітна плата у загальному розмірі саме 5000 гривень, свідчать про отримання ним саме оплати за відповідною угодою та не можуть бути підтвердженням факту перебування позивача саме у трудових правовідносинах з відповідачем. Договір не містить умов щодо підлягання позивача внутрішньому трудовому розпорядкові, а також обов`язку відповідача виплачувати позивачу заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Крім того, на переконання суду, досить сумнівним виглядає факт того, що позивач, будучи особою, яка мала виконувати роботу, пов`язану зі здійсненням юридичного супроводу підприємства, на час підписання відповідної угоди та отримання її другого примірника, що не є типовим для трудових договорів, не усвідомлював факту того, що вказана угода, незважаючи на її формальну назву та недоліки в деталізації умов, містить ознаки цивільно-правового договору, передбаченого ч. 1 ст. 837 ЦК України, а не трудового договору з огляду на чітко визначений строк її дії, встановлення одноразового розміру оплати за його виконання та необхідності оформлення після її виконання відповідного акту. В зв`язку з тим, що в ході розгляду справи встановлено, що позивач не був працівником підприємства, який підпадає під дію норм трудового законодавства, та надавав послуги на підставі цивільно-правової угоди, ДП «МТП Усть-Дунайськ» не зобов`язано забезпечувати позивачу умови праці та соціальні гарантії, передбачені законодавством про працю, на підставі чого суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed