Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Марганецького міського суду із позовною заявою до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], Марганецька державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування 2/3 частки квартири. В позові посилається на те, що 16 травня 2011 року було укладено договір дарування 2/3 часток квартири між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1173 відповідно до якого він та [PERSON] подарували донці [PERSON] - [PERSON] по 1/3 частині квартири, належної їм на праві особистої приватної власності, що розташована за адресою: [ADDRESS]. На момент укладення спірного договору він діяв під впливом своєї, на той час, дружини [PERSON], яка запевняла його, що оформляється договір довічного утримання, а в дійсності був укладений договір дарування. На момент підписання договору він не міг дати належну оцінку своїм діям в силу своєї освіти, похилого віку - 82 роки на момент підписання договору та наявність захворювання. Просить суд визнати недійсним договір дарування 2/3 частки квартири від 16 травня 2011 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1173. Застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст.. 229 ЦК України. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру виданого [PERSON] на підставі зазначеного договору дарування. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач та її представник у судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечувала. Треті особи [PERSON] та представник Марганецької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд вислухавши сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 16 травня 2011 року було укладено договір дарування 2/3 часток квартири між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1173 відповідно до якого позивач - [PERSON] та [PERSON] подарували донці [PERSON] - [PERSON] по 1/3 частині квартири, належної їм на праві особистої приватної власності, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору а.с.6. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Оскільки, [PERSON] в період укладення договору дарування, а саме 16 травня 2011 року виявляв ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі сосудистої деменції, та за своїм психічним станом в той період часу він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи № 76 від 13 травня 2014 року (а.с.57-60) та думкою спеціаліста від 06 грудня 2013 року (а.с.7-12), суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] визнавши недійсним договір дарування від 16 травня 2011 року в частині безоплатної передачі у власність дарувальником - [PERSON] обдарованому - [PERSON], належної йому на праві особистої приватної власності 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], та застосувати наслідки недійсності правочину, визнавши недійсним свідоцтво про право власності на квартиру що розташована за адресою: [ADDRESS], виданого [PERSON] на підставі договору дарування від 16 травня 2011 року, укладеного між [PERSON] Дмитровичем, [PERSON] та [PERSON], в частині щодо права власності 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON]. Позовні вимоги в частині визнання недійсності договору дарування від 16 травня 2011 року в щодо безоплатної передачі у власність дарувальником - [PERSON] обдарованому - [PERSON], належної їй на праві особистої приватної власності 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], та застосування наслідки недійсності правочину, визнавши недійсним свідоцтво про право власності на квартиру що розташована за адресою: [ADDRESS], виданого [PERSON] на підставі договору дарування від 16 травня 2011 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в частині щодо права власності 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки: Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання недійсним договору дарування в частині безоплатної передачі у власність дарувальником - [PERSON] обдарованому - [PERSON], належної їй на праві особистої приватної власності 1/3 частки квартири. Крім того, [PERSON] не являється по справі відповідачем а є третьою особою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в межах задоволених позовних вимог у розмірі 162, 40 гривень.

Outcome: partial