Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] - звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики від 23.01.2013 року у розмірі 120000 грн., три проценти річних у розмірі 10652 грн. 05 копійок, інфляційних змін суми боргу у розмірі 120\~809 грн. 18 копійок, судовий збір у розмірі 2514 грн. 61 копійку та стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики від 23.01.2013 року у розмірі 120000 грн., три проценти річних у розмірі 10652 грн. 05 копійок, інфляційних змін суми боргу у розмірі 120809 грн. 18 копійок, судовий збір у розмірі 2514 грн. 61 копійку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі уклали з ним договір позики від 23.01.2013 року за яким позивач передав у власність [PERSON] та [PERSON] в рівних частках грошові кошти у сумі 240000 грн., що було еквівалентом 30000 доларів США за офіційним курсом НБУ. В обумовлений договором позики строк - не пізніше 01.02.2014 року позика не повернута. На момент подання позову позичальники прострочили виконання зобовязання на 1081 днів, за які нараховані згідно п. 8 Договору позики інфляційні зміни та три відсотки річних. В подальшому ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20.11.2017 року провадження в частині позовних вимог до відповідача - [PERSON] закрите у звязку з відмовою позивача від позовних вимог до даного відповідача. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності, надала до суду заяву про застосування позовної давності, яку підтримала в судовому засіданні, у звязку із чим просила відмовити у стягненні суми заборгованості за договором позики в розмірі 220000 грн. (по 110000 грн. з кожного відповідача), трьох процентів річних у розмірі 19\~528 грн. 76 копійок (9764 грн. 38 копійок з кожного відповідача) та інфляційних змін суми боргу у розмірі 220\~958 грн. 36 копійок (110479 грн. 18 копійок з кожного відповідача). Проти задоволення решти позовних вимог не заперечувала. Також наголосила на тому, що грошові кошти фактично отримані не були. Зазначила, що під позикою сторони розуміли спосіб розрахунку сторін за іншим договором з розстроченням платежів, по якому до [PERSON] предявлений і розглядається інший позов. Підтвердженням наведених обставин вважає подачу позову тільки в 2017 році, хоча кошти підлягали поверненню, починаючи лютого 2013 року Суд,заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення відповідача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. 23 січня 2013 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] і [PERSON] з другого боку укладений договір позики, який нотаріально посвідчений державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 40. Відповідно до п. 1 Договору позики [PERSON] до підписання зазначеного договору передав у власність [PERSON] та [PERSON] в рівних частках грошові кошти у сумі 240000 грн. Кошти підлягали поверненню не пізніше 01.02.2014 року. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Судом встановлено, що крім кінцевого строку повернення позики - 01 лютого 2014 року, сторони договору встановили також строки та порядок виконання окремих зобовязань з повернення позики, а саме рівними частками щомісяця протягом одного року, починаючи з лютого 2013 року (п. 4 Договору позики). Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, суд приходить до висновку, що за договором відповідачі зобовязані повертати позику рівними частинами, тобто у розмірі 20000 гривень, до останнього числа кожного місяця по 01 лютого 2014 року. Посилання в п. 4 договору про повернення позики у розмірі 16000 гривень щомісячно, суд оцінює як арифметичну описку, оскільки щомісячний платіж з домовленостей сторін викладених у пункту 1, 4 договору, дорівнює саме 20000 гривень. Також, судом встановлено, що зобовязання за договором позики по поверненню коштів, у тому числі і щомісячних платежів, відповідачі не виконали, про що свідчить відсутність розписок про повернення позики, як це передбачено п. 6 Договору позики та ст. 545 ЦК України. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що при відсутності щомісячного платежу в останнє число місяця, з наступного дня позивачу стало відомо про порушення його права, у звязку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх прав або інтересів щодо відповідного щомісячного зобовязання відповідачів з повернення визначеної договором частини позики. Вказаний висновок суду підтверджується і правовим висновком Верховного Суду України по цивільній справі № 6-2520цс15 від 06.04.2016 року, в якому зазначено, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність (ст. 257 ЦК України) за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Суд виходив з того, що оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Враховуючи, те що позивач звернувся з позовом 17 січня 2017 року, а представник відповідача подала заяву про застосування позовної давності, то суд приходить до обґрунтованого висновку про пропуск Позивачем трьохрічного строку позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів за договором позики на загальну суму 220000 грн., а також стосовно трьох процентів річних у розмірі 19\~528 грн. 76 копійок та інфляційних змін суми боргу у розмірі 220\~958 грн. 36 копійок, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у зазначених розмірах. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 10000 грн., вимог про стягнення з відповідача трьох відсотків річних за користування коштами на суму - 887 грн. 68 копійок, а також інфляційних змін суми боргу в розмірі 10330 грн. 00 копійок. У звязку з пропуском позивачем строку позовної давності щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики в розмірі 110000 грн. 00 копійок, трьох відсотків річних у розмірі 9764 грн. 38 копійок та інфляційних змін суми боргу у розмірі 110479 грн. 18 копійок, а також з урахуванням того, що представником відповідача було подано заяву про застосування позовної давності, в задоволенні позовних вимог у зазначених розмірах слід відмовити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial