Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину (кримінального правопорушення). В обґрунтування позову вказав, що вироком від 01.12.2017р. Вільнянський районний суд Запорізької області визнав [PERSON] винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначив їй покарання у виді 5-ти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України, звільнив [PERSON] від покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, іспитовий строк [PERSON] встановив тривалістю в 2 роки. У вищезгаданій справі позивач визнаний потерпілим, оскільки в результаті дій [PERSON] загинув батько позивача - [PERSON] . Відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 1626 від 02.05.2014 року, смерть [PERSON] настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба і кінцівок з переломами кісток скелета та пошкодженням внутрішніх органів, що призвело до розвитку шоку. У вироку суду зазначено, що [PERSON] , керуючи своїм автомобілем, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінила напрямок руху вправо, виїхала на прав по ходу свого руху узбіччя, після чого, не впоравшись з керуванням, припустила виїзд свого автомобілю на зустрічну смугу руху, де скоїла зіткнення з автомобілем «Ноndа СІVІС» під керуванням [PERSON] . Внаслідок цього зіткнення [PERSON] отримав поєднану тупу травму голови, тулуба і кінцівок з переломами кісток скелета та пошкодженням внутрішніх органів, що у своїй сукупності потягли розвиток шоку та внаслідок яких 01.05.2014 року настала смерть потерпілого [PERSON] . Таким чином, вина [PERSON] у порушенні правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] повністю доведена. Про смерть свого батька позивач дізнався по телефону, від брата батька. В цей момент він пережив шок і не міг повірити в те, що сталося. Також позивача вразила і поведінка відповідачки [PERSON] , яка й досі не визнає своєї вини у скоєному правопорушенні, не вибачилась перед родичами загиблого, не надавала допомогу, не відшкодовували понесені втрати. Його душевні страждання у зв`язку зі смертю батька порушили нормальний ритм життя, що викликає постійні стреси і моральні страждання та як наслідок призводить до погіршення здоров`я, а поведінка відповідачки розцінюється ним як цинізм і не бажання зрозуміти і оцінити його біль. Тому, позивач вважає, що компенсація моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн. є тим приблизними розміром в матеріальному вираженні, який компенсує перенесені ним моральні страждання, і вказаний розмір є розумним, об`єктивним, справедливим і доведеним. Просить суд стягнути з відповідачки на його користь моральну (немайнову) шкоду в сумі 200 000,00 грн., завдану під час скоєння злочину. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідачкав судовому засіданні проти позову заперечувала, спочатку надала суду письмовий відзив на позов, в якому визнала моральну шкоду у сумі 3000 грн., згодом надала новий відзив, в якому зазначила, що з матеріалів справи не вбачається що позивач по справі [PERSON] є потерпілим у судовому розгляді у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, оскільки відсутня постанова слідчого про визнання [PERSON] потерпілим по кримінальному провадженню №12014080300000202, та такого потерпілого по усправі взагалі не було, тому він є не належним позивачем, який ніякого відношення до кримінального провадження не має. Також, [PERSON] особисто 14.11.2013 року оплатила страховий платіж на транспортний засіб «СНЕRУ QQ» державний номер [NUMBER] та отримала поліс № АС/8746209 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України), тобто на момент ДТП на виконання договору добровільного майнового страхування відповідач по справі сплатив страхове відшкодування. Однак, в матеріалах справи відсутні документи про те, що позивач [PERSON] взагалі звертався до страхової компанії ПРАТ «СТ «Іллічівське» Запорізька філія із заявою про сплату страхового відшкодування та отримав відмову. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому, ПРАТ «СТ «Іллічівське» Запорізька філія не залучається позивачем як третя особа, як страховик відповідача (завдавача шкоди) не набула право регресу до останнього. Таке право третя особа може набути, відшкодувавши потерпілому завдану їй шкоду, а також за наявності умов, визначених статтею 38 вказаного Закону. Отже, суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є третя особа - страховик відповідача [PERSON] а саме ПРАТ «СТ «Іллічівське» Запорізька філія. З огляду на це необгрунтованою є вимога позивача [PERSON] про те, що шкода має бути відшкодована її заподіювачем, відповідачем [PERSON] , оскільки всі заяви та повідомлення до страхової компанії відповідачкою [PERSON] зроблені своєчасно та в повному обсязі, а тому у страхової компанії виник обов`язок виплатити позивачу грошові кошти за страховим полісом, тим паче що розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страхової компанії страховика. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто, як зазначає відповідачка, позивач [PERSON] невірно визначився з відповідачем по даній справі, а тому позов про відшкодування моральної шкоди в наслідок вчинення злочину (кримінального правопорушення) до відповідачки [PERSON] не підлягає задоволенню. Щодо ПРАТ «СТ «Іллічівське» Запорізька філія, то відповідачка зазначає, що відповідно інформації, отриманої на підставі запиту Міністерства юстиції України від 26.11.2019р., дане товариство не знаходиться в стані припинення та на теперішній час це страхове товариство веде економічну діяльність в різних областях України. ДТП відбулося а квітні 2014 року а розгляд та винесення приговору по даному кримінальному провадженню відбувся в грудні 2017 року, Однак позивач за п`ять років з моменту ДТП та за два роки з моменту проголошення вироку суду по кримінальному провадженню так і не звернувся з заявою та не подав жодного позову до ПРАТ «СТ «Іллічівське». Крім того, позивачем до позову не надано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду з додатками, яку він начебто відправляв до вищезгаданого страхового товариства. Натомість відповідачка своєчасно в квітні 2014року звернулася до своєї страхової компанії ПРАТ «СТ «Іллічівське» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, виконавши тим самим норми закону України «Про обов`язкове страхування». До того ж, статтею 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004року №1961-IV передбачено порядок виплати шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого в результаті ДТП. А також, згідно позовної заяви та додатків до неї позивачем взагалі не обґрунтовано яким саме чином від поніс моральні страждання, які відповідач по справі нанесла особисто йому, тому вона просить суд відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 30 квітня 2014 року, приблизно о 18 годині 25 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем «Cherry» д.н. [NUMBER] , рухалася на ньому по автодорозі «Запоріжжя-Донецьк» внапрямку м.Донецьк по території Новомиколаївського району Запорізької області. В цей же час, врайоні 52-го км цієї автодороги, в попутному з нею напрямку рухався невстановленийавтомобіль «ВАЗ» під керуванням невідомої особи, який на вказаній ділянці автодороги ставвиконувати маневр обгону автомобілю, яким керувала [PERSON] . Також у цей же час узустрічному напрямку до автомобілів наблизився автомобіль «HondaCivik»р.н. [NUMBER] , якимкерував [PERSON] . Коли водій автомобіля «ВАЗ», не створюючи аварійної обстановки, завершував маневр обгону автомобіля «Cherry»під керуванням [PERSON] , вона припустила порушення п. 10.1 та розділу 34 (дорожня розмітка 1.1) «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, згідно яких:п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку рухуводій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншимучасникам руху»; розділ 34 дорожня розмітка «1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків. Лінію 1.1 перетинати забороняється»,а саме - [PERSON] , керуючи своїм автомобілем, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінила напрямок руху вправо, виїхала на праве по ходу свого руху узбіччя, після чого, не впоравшись з керуванням, припустила виїзд свого автомобілю на зустрічну смугу руху, де скоїла зіткнення з автомобілем «HondaCivik» під керуванням [PERSON] . Внаслідок цього зіткнення [PERSON] отримав поєднану тупу травму голови, тулуба і кінцівок з переломами кісток скелета та пошкодженням внутрішніх органів, що у своїй сукупності потягли розвиток шоку та внаслідок яких 01.05.2014 року настала смерть потерпілого [PERSON] . Відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 1626 від 02.05.2014 року, смерть [PERSON] настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба і кінцівок з переломами кісток скелета та пошкодженням внутрішніх органів, що призвело до розвитку шоку. Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області № 322/854/14-к від 01.12.2017р. [PERSON] була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено їй покарання у виді 5-ти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України, звільнив [PERSON] від покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю в 2 рокине вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки. (а.с.10-13). Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02.04.2018 року апеляційна скарга представника цивільного позивача ПАТ «Судоплавна компанія «Укррічфлот» в особі філії «Запорізький річковий порт» АСК «Укррічфлот» була залишена без задоволення, вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.12.2017р. залишений без змін (а.с.14-18). Потерпілим в даному кримінальному провадженні визнаний [PERSON] , син померлого [PERSON] , яким в межах кримінального провадження було заявлено цивільний позов, який вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.12.2017р. залишений без розгляду. Тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, та зазначив, що діями відповідачки, визнаної винною в порушенні ПДР, які спричинили ДТП, в якій загинув його батько, йому заподіяно моральні страждання у зв`язку із смертю близької людини, яку він оцінює в 200000 грн. Також, свої душевні стражданні він аргументує повним невизнанням відповідачкою [PERSON] своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, що також підтверджується і вироком суду (а.с.11). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК Українивирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідачка [PERSON] не визнає позовта в обґрунтування своєї позиції надала суду Висновок Есперта № 2570М від 2.5.2014р. за результатами проведення відносно неї судово-медичної експертизи із зазначенням їй тілесних ушкоджень, отриманих в результаті вищевказаної ДТП та Виписку з амбулаторної карти № 660 про стан її здоров`я на момент виписки з Новомиколаївської ЦРЛ в грудні 2018 року (а.с.27,28). [PERSON] 14.11.2013 року оплатила страховий платіж на транспортний засіб «СНЕRУ QQ» державний номер [NUMBER] та отримала поліс № АС/8746209 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України), тобто на момент ДТП на виконання договору добровільного майнового страхування відповідач по справі сплатив страхове відшкодування. Відповідно до п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. З матеріалів справи судом не встановлено, що відповідач звертався до ПРАТ «СТ «Іллічівське» із заявою про сплату страхового відшкодування. Відповідно дост. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Окрім цього за ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч.2 ст.127, ч.ч.1, 4, 7 ст.128 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4даються роз`яснення про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно достатті 1194 ЦК Україниособа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача [PERSON] обов`язку з відшкодування усього розміру моральної шкоди, визначеної судом через те, що саме на страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування, покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування. Відтак, саме страховик в межах 14 616 грн. (12 x 1218 грн.), де 1 2180 грн. - розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку зобов`язаний відшкодовувати позивачу моральну шкоду, пов`язану зі смертю батька. З аналізу позовних вимог вбачається, що позивачу завдано душевних та моральних страждань, оскільки через протиправні дії відповідачки, настала смерть батька позивача, що спричинило йому душевних та моральних страждань, порушення ритму його життя, все це змусило його звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, тому суд враховуючи принцип розумності i справедливості, співмірностіпережитих страждань, заявленійсумі відшкодування, враховуючи, що [PERSON] є інвалідом 3 групи, суд вважає, що заявлена до відшкодування моральна шкода має бутивизначена у розмірі 29 616 грн. Враховуючи, що позивач вимог про стягнення моральної шкоди з ПРАТ «СТ «Іллічівське» у розмірі, визначеному пунктом 27.3 статті27 Закону № 1961-IV, не заявляв, то суд стягує з відповідача [PERSON] різницю між визначеним судом розміром моральної шкоди (29 616 грн.) та сумою визначеного законом розміру страхового відшкодування (14 616 грн.), тобто - 15000 грн. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, внаслідок вчинення злочинупідлягають задоволенню частково. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення даного позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial