Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] у вказаному будинку була зареєстровані з 25 вересня 2012 року, відповідач [PERSON] - з 28 жовтня 2015 року. Проте жодного дня за вказаною адресою відповідачі не проживали, знятися з реєстрації відмовляються. Враховуючи викладене, позивач просить суд захистити його право власності шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування його житлом. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, але від неї надійшла заява з клопотанням про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з'явилися, відзиви не подали, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин, суд постановив у судовому засіданні ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, в порядку статей 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] Запорізької області на підставі Договору купівлі - продажу від 7 жовтня 2010 року ( а.с. 10). У вказаному будинку [ADDRESS] Запорізької області з 25 вересня 2012 року була зареєстрована відповідач [PERSON], а з 28 жовтня 2015 року - [PERSON], що підтверджується копією домової книги ( а.с. 13). Згідно акту від 13 листопада 2018 року, виданого депутатом Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] фактично не проживали за адресою: будинок [ADDRESS] (а.с. 15). Отже, судом достовірно встановлено, що у житловому будинку [ADDRESS] Запорізької області, області відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають та ніколи не проживали. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст.10 ЦПК України розгляд і вирішення справ в порядку цивільного судочинства здійснюється на засадах змагальності та свободи сторін у наданні доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Ст.317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном, причому, відповідно до Конституції України та ст.387 ЦК України, захист права власності забезпечується державою. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, оскільки в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що в спірному житлі [ADDRESS] Запорізької області відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають та ніколи не проживали. Таким чином, відсутні підстави для залишення за ними права користування житлом позивача, і відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved