Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], з участю третьої особи Органу опіки і піклування при Ужгородській районній державній адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, мотивуючи його тим, що 30.01.2010 року вони з відповідачкою уклали шлюб, зареєстрований виконкомом Баранинської сільської ради, Ужгородського району Закарпатської області під актовим записом №02. Вказує, що з відповідачкою у них є спільний син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачкою у них не склалося, між ними з ініціативи відповідачки постійно виникали суперечки, свідком яких нерідко був їх син, що негативно впливає на його психічний стан. Відповідачка переїхала проживати в м. Ужгород, залишивши його та сина. [PERSON] не піклується про сина, не забезпечує його матеріально та не цікавиться його психічним та душевним розвитком. Її аморальна поведінка та відсутність відповідальності щодо виконання своїх обовязків, як жінки та матері, може негативно впливати на їх сина, внаслідок чого їх подальше життя і збереження шлюбу стало неможливим, суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Вказує, що між ними припинено шлюбні відносини, спільне господарство між ними не ведеться. Зазначає, що він має всі належні умови для проживання сина, має можливість матеріально його забезпечувати, на відміну від відповідачки. Крім того, зазначає, що органом опіки і піклування при Ужгородській районній державній адміністрації надано висновок від 05.05.2015 року, відповідно до якого визначено, що місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], доцільно визначити з батьком. Просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, а малолітнього сина - [PERSON], [INFO], залишити проживати з ним. У судове засідання зявився позивач та його представник, які підтримали позовні вимоги, та просили суд їх задоволити в повному обсязі. При цьому, у даному судовому засіданні уточнили позовні вимоги, вказавши у прохальній частині вимоги про визначення місця проживання дитини по батькові сина «Вікторовича». Представник позивача зазначила, що позивач не заперечує побачень матері з сином, а ле вона не виявляє жодного бажання відвідувати їх спільну дитину. Представник органу опіки та піклування [PERSON] у судовому засіданні просив задоволити позов, зазначивши, що проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом із батьком буде відповідати його інтересам, оскільки останнім створені належні умови для проживання та виховання дитини. Крім того, зазначив, що при розгляді питання про визначення місця проживання на відповідній комісії її засідання проводилися неодноразово, мати відповідач у даній справі, зявилася тільки на перше засідання комісії, інші рази остання була відсутня. Зауважив, що при проведенні обстеження умов проживання\~дитини була вислухана думка сина [PERSON] з метою визначення його побажання щодо проживання з одним із батьків з урахуванням його віку, зясовувалася думка інших осіб, які зареєстровані та проживають за адресою місця проживання дитини, а саме, матері позивача та брата позивача. Представник органу опіки та піклування пояснив, що члени сімї позивача також ствердили своє бажання, щоб [PERSON] проживав разом з ними, оскільки як у бабусі (матері позивача), так і у брата є можливість займатися вихованням дитини, відводити його у дошкільний навчальний заклад. Також представник органу опіки та піклування зазначив особисту прихильність сина позивача [PERSON] до свого батька та до бабусі і дяді. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, не повідомивши суд про причини неявки, а тому суд в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає поряд з позивачем; ствердила, що [PERSON] проживає разом з батьком. Зауважила, що матір хлопчика бачила останній раз у вересні 2014 року, яка після того жодного разу не приходила навідувати свого сина. Зазначила, що за сином приходить бабуся мати відповідачки якого невдовзі привозять додому, оскільки дитина плаче та хоче повернутися додому до батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає близько до позивача, знає останнього з дитинства. Показала, що з минулого року жодного разу не бачила, щоб мама [PERSON] відповідачка в даній справі приходила до свого сина. Водночас, наголосила, що одного разу, у день, коли сина [PERSON] забрала бабуся (мама відповідачки) у [PERSON], вона бачила відповідачку на дискотеці в Ужгороді, що свідчить про небажання займатися своїм сином. Заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено з матеріалів справи, сторони уклали шлюб 30.01.2010 року у виконкомі Баранинської сільської ради, Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом №02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ № 062990, виданого 30.01.2010 року. У позивача з відповідачем є спільний син: [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 168454, виданого 13.05.2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з положеннями ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачкою не склалось, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, про що свідчить зміст позовної заяви та поясненнями позивача та свідків. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін та їх сина, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Так, ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, що набула чинності 02 вересня 1990 року, ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789ХІІ та набула чинності для України з 27 вересня 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.\~ Згідно зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» від\~26.04.2001\~№\~2402-III у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участі батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду. У ст. 14 цього Закону передбачено заборону розлучати дітей з батьками всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набуло законної чинності. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За положеннями ч. 1 ст. 161 СК України, у разі якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. З висновку органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації №536/02-38 від 05.05.2015 року вбачається, що мати малолітнього [PERSON], [INFO] [PERSON] покинула сімю без вагомих на то причин. З вересня 2014 року залишила свого сина на утриманні батька та не піклується ні про здоровя, ні про матеріальний, ні про психічний, духовний стан дитини, а тому місце проживання дитини доцільно визначити з батьком [PERSON] Вказаний факт також підтверджується наданою суду довідкою ДНЗ №26 за №09-06/36 від 12.02.2015 року, з якої слідує, що мати малолітнього [PERSON], [INFO] [PERSON] протягом останніх двох місяців не приводила і не забирала дитину з дошкільного навчального закладу, не цікавилася його вихованням, не відвідувала батьківські збори. Судом встановлено, що позивач на даний час працює в ОСББ «Проспект Свободи 46», на посаді різноробочого і його щомісячна заробітна плата становить 2000 грн. Вказаний факт стверджується наданою суду довідкою ОСББ «Проспект Свободи 46» №1 від 22.07.2015 року. Відповідно до даних акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 28.01.2015 року, складеного виконком Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, [PERSON] проживає у будинку за адресою: с. Баранинці, вул. Центральна, 22, Ужгородського району, разом з сином [PERSON], мамою [PERSON] та братом [PERSON], умови їх проживання хороші та сімя є матеріально стабільна. Факт реєстрації та проживання за вищенаведеною адресою позивача [PERSON], [INFO], та його сина [PERSON], [INFO], також підтверджується довідкою Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 26.01.2015 року №131. Крім того, як слідує з акту обстеження умов проживання, складеного органом опіки і піклування Ужгородської районної державної адміністрації, для малолітнього [PERSON] створені належні умови для проживання, а саме: виділено окрему кімнату, де знаходяться необхідні для дитини речі та предмети. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю. В судовому засіданні належними доказами та показаннями свідків доведено, що мати малолітнього [PERSON] [PERSON] взагалі не піклується про дитину, залишила хлопчика на виховання батька, покинувши останніх, не цікавиться його здоровям, психічним та соціальним розвитком. Це свідчить про небажання матері брати участь у вихованні свого сина. Враховуючи вищенаведені обставини,

Outcome: approved