Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів шляхом визнання правочину недійсним. Позивач у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви просив позовні вимоги задовольнити та винести рішення, яким визнати недійсним договір іпотеки № 11127090000/З від 14 березня 2007 року укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк»), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 14 березня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 885; скасувати заборону відчуження №180458 від 14.03.2007 року, на домоволодіння № 27 по вул. Іванова в с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області та домоволодіння № 3-е (три «Е»), що розташоване по вул. Лисенко в м. Дніпропетровську, розташоване на земельній ділянці площею 1115 кв.м., накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 14 березня 2007 року на підставі договору іпотеки № 11127090000/З укладеного 14 березня 2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», та зареєстровану в реєстрі заборон за № 17; скасувати заборони накладені на нерухоме майно, а саме: арешт №180471 від 20.01.2010 року накладений Ленінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ, арешт №743885 від 22.04.2013 року накладений Відділом ПВУДВС у Дніпропетровській області ВП №37655974; скасувати державну реєстрацію права власності за № 5921044 від 16.04.2014 року, зареєстровану в розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстраційним № 108000812101, та зобовязати державного реєстратора приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] закрити розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 108000812101; скасувати державну реєстрацію права власності за № 5918508 від 16.04.2014 року, зареєстровану в розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстраційним № 103847312101, та зобовязати державного реєстратора приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] закрити розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 103847312101; скасувати державну реєстрацію права власності за № 6015685 від 16.04.2014 року, зареєстровану в розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстраційним № 109451112101, та зобовязати державного реєстратора приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] закрити розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 109451112101; внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення запису з реєстру щодо обтяжень нерухомого майна іпотекою згідно договору іпотеки № 11127090000/З від 14 березня 2007 року; внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення з реєстру щодо накладення заборон відчуження нерухомого майна за договором іпотеки № 11127090000/З від 14 березня 2007 року; виключити відомості в Державному реєстрі речових прав за № 180506 від 14.03.2007 року та № 180563 від 25.06.2007 року про договір іпотеки № 11127090000/З від 14 березня 2007 року (ВЕК075983-ВЕК075986 від 14.03.2007 року), укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 14 березня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 885, № 17; судові витрати покласти на відповідача, просив суд слухати справу за його відсутності. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник ПАТ «УкрСиббанк» у судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази та наведені доводи, суд дійшов наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права(ст. 15-16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі частиною 2 ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що виключною підсудністю районних, районних у містах, міських та міськрайонних судів є позови про зняття арешту з майна, які пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної її частини. Позивач звертається до суду з вимогами про визнання права власності на нерухоме майно, домоволодіння № 27 по вул. Іванова в с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, тобто даний спір підлягає розгляду та вирішенню в порядку цивільного судочинства за місцезнаходженням вказаного вище нерухомого майна, тобто Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння № 3-е (три «Е»), що розташоване по вул. Лисенко в м. Дніпропетровську, яке складається з А-4 житловий будинок, житловою площею 110,9 кв.м., загальною площею 376,2 кв.м., Б гараж, В басейн, 1-5, І інші споруди, розташований на земельній ділянці площею 1115 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом посвідченим на наданим [PERSON], приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (зі змінами) та на підставі Акта про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна, затвердженого начальником Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ 19.02.2013 року [PERSON] На підставі вищевказаного Свідоцтва, приватним нотаріусом було внесено відомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що 20 лютого 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], було видано [PERSON] [PERSON], в якому зазначено, що позивач є власником домоволодіння № 3-е по вул. Лисенка в м. Дніпропетровську. Спірне домоволодіння № 3-е по вул. Лисенка в м. Дніпропетровську, було придбане [PERSON] на прилюдних торгах з реалізації арештованого майна за 665400,00 грн., що підтверджується Атом про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна від 19 лютого 2013 року, Протоколом № 0412251-3 від 11 лютого 2013 року та квитанцією про сплату грошових коштів за придбання майна. В період з 2013 року по 2015 рік [PERSON] привів до ладу домоволодіння № 3-е по вул. Лисенка в м. Дніпропетровську, зробив капітальний ремонт у будинку, засадив сад на прилеглій до будинку земельній ділянці. В грудні 2015 року [PERSON] вирішив продати будинок № 3-е по вул. Лисенка в м. Дніпропетровську, внаслідок чого знайшов покупця та взяв завдаток для підтвердження подальшого укладення договору купівлі-продажу. Однак, укласти договір купівлі-продажу [PERSON] так і не вдалося, оскільки нотаріус повідомив, що право власності на спірне домоволодіння № 3-е по вул. Лисенка в м. Дніпропетровську зареєстроване за [PERSON]. Окрім цього, судом встановлено, що 10 березня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу ВСР № 187936 домоволодіння № 3-е по вул. Лисенка в м. Дніпропетровську, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за № 966. Право власності [PERSON] було зареєстровано в КП ДМБТІ 20.04.2006 року на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, інвентаризаційна справа № 23364 реєстровий номер № 13946278. 14 березня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння № 3-е по вул. Лисенка в м. Дніпропетровську, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 874, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів витяг № 3682374, реєстраційний номер № 1963250. Того ж дня, 14 березня 2007 року [PERSON] уклав з АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») Договір споживчого кредиту, за яким [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 300\~000,00 доларів США, що у еквіваленті складало 1\~515\~000,00 грн., зі строком повернення кредиту до 13.03.2018 року, а у забезпечення виконання усіх грошових зобовязань за кредитним договором, того ж дня 14 березня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 11127090000/З, у відповідності до якого [PERSON] передав в іпотеку домоволодіння № 3-е по вул. Лисенка в м. Дніпропетровську з відповідними господарчими спорудами, внаслідок чого приватним нотаріусом було накладено заборону на відчуження спірного майна а саме: домоволодіння № 3-е по вул. Лисенка в м. Дніпропетровську з відповідними господарчими спорудами. Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] розпорядився майном [PERSON], і передав в іпотеку належне [PERSON] нерухоме майно. У відповідності до п. 2.4.9 Договору іпотеки, іпотекодавець зобовязувався на протязі місяця після підписання цього договору зареєструвати право власності на нерухоме майно та на протязі трьох днів укласти із Іпотекодержателем договір зберігання документів права власності на Предмет іпотеки зі складанням акту прийому-передач. Так, [PERSON] у встановлений договором строк кредитні кошти не повертав, допустив прострочення виконання умов Договору про надання споживчого кредиту № 11127090000 від 14 березня 2007 року, заборгованість [PERSON] по кредитному договору станом на 15.03.2010 року складає 372076,95 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 2\~968\~429 грн. 90 коп. ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], [PERSON], Ленінський відділ Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2010 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» було відмовлено, оскільки 15 грудня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1996 року за № 1172, з метою задоволення майнових вимог Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 11127090000 укладеного 14 березня 2007 року, між банком та [PERSON], які станом на 04.12.2009 року становили 353948,58 доларів США, що за курсом НБУ дорівнювало 2\~828\~057 грн. 28 коп., вчинено виконавчий напис на предмет іпотеки за договором № 11127090000/З шляхом звернення стягнення на нерухоме майно домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ вул. Лисенка, буд. 3-е. На час розгляду справи, виконавчий напис не оспорюється сторонами, предявлений і прийнятий до виконання Ленінським відділом ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Поняття, зміст права власності та його здійснення викладено в нормах ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України. Згідно з положенням ч.1 ст.203 ЦК України, правочин не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст.205 ЦК України передбачено, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відповідно до п. 1.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.99 N 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 N 85/5), та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.06.99 за N 364/3657 єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони відчуження та арешти нерухомого майна, вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи про обтяження нерухомого майна скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Постановою КМУ «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек від 31.03.2004 № 410, п.2 визначено, що Державний реєстр іпотек - єдина комп'ютерна база даних про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Відповідно до п. 25 Тимчасового порядку запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису, а п.26 встановлено, що реєстратор вносить до Реєстру іпотек відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду. Відповідно до ст. 652 ЦК України, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для\~\~\~\~забезпечення\~\~\~\~виконання\~\~\~\~зобов'язання іншої особи-боржника. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Крім того, у відповідності до ст. 215 ЦК України, та п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду № 9 від 06 листопада 2009 року, підставою недійсності правочину є недодержання сторонами саме на момент вчинення такого правочину вимог встановлених ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільств. Недодержання вказаного положення, а також пунктів другого, третього, п'ятого, шостого ЦК України є підставою для недійсності правочину (ст. 215 ЦК України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно із ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення - арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно з ч. ч. 1, 2, 6, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини; зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені в десятиденний строк. У п.2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказано, що державна реєстрація обтяжень здійснюється в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Частиною 9 ст. 16 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі, заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Таким чином, вважаю, що є всі підстави визнати недійсним договір іпотеки № 11127090000/З від 14 березня 2007 року укладений між [PERSON] та ВАТ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та скасувати накладені нотаріусом заборони. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо домоволодіння № 27 по вул. Іванова в с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, то вони задоволенню не підлягають на підставі наступного. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В порушення ст. 60 ЦПК України позивачем не додано достатніх доказів на підтвердження позовних вимог щодо домоволодіння № 27 по вул. Іванова в с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. Таким чином, позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial