Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Вимоги позову мотивовані тим, що [INFO] р. помер батько позивача - [PERSON] При звернені до нотаріальної контори йому стало відомо, що за три дні до смерті ним був складений заповіт на ім'я [PERSON], яким він заповів належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS]. За життя батько позивача зловживав спиртними напоями, переніс інфаркт та страждав на ряд інших захворювань, у зв'язку з чим на думку позивача виникають сумніви щодо його спроможності на момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Такі дії батька, на думку позивача порушили його права, як спадкоємця, тому він просить визнати недійсним заповіт складений на ім'я [PERSON] У судове засідання представник позивача не з'явилася, надала заяву про неможливість явки та відкладення розгляду справи, однак доказів поважності неявки до суду не надала. Раніше у судових засіданнях позовні вимоги підтримувала у повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у позові та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вказуючи, що заповіт на ім'я [PERSON] відповідає дійсній волі [PERSON] та що на момент його складання він був при своєму розумі та розумів значення своїх дій, а також їх наслідки. Враховуючи приписи ст. 169 ЦПК України, відповідно до яких межі строків розгляду даної справи закінчилися, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає необхідним розглянути справу у відсутність представника позивача, який давав свої пояснення по суті спору та ознайомився із висновками експерта та ухвалити рішення на підставі доказів, наявних у матеріалах справи. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] р. помер спадкодавець [PERSON] (копія свідоцтва про смерть актова запис №142 від 30.01.2013 р.) Раніше, 25.01.2013 р. їм був складений заповіт на ім'я [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №495. Відповідно до справжнього заповіту [PERSON] заповів [PERSON] квартиру [ADDRESS] про що свідчить копія нотаріально посвідченого заповіту. Згідно положень ст.ст. 1233, 1234 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що померлий приходився позивачу батьком. При зверненні із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори позивачу [PERSON] стало відомо, що батько за життя склав на ім'я [PERSON] заповіт, яким заповів останньому належне йому майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Згідно приписів ст. ст. 1216, 1223 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Як пояснила у судовому засіданні представник позивача, померлий [PERSON] за життя зловживав спиртними напоями, переніс інфаркт та на момент складання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Статтею 1257 Цивільного кодексу України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За клопотанням представника позивача ухвалою Нахімовського районного суду від 19.09.2013 р. була призначена комплексна посмертна судова психолого-психіатрична експертиза. Згідно з актом №209 комплексної посмертної судової психолого-психіатричної експертизи від 16.12.2013 р. [PERSON] на момент складання заповіту, 25.01.2013 р. будь-яким психічним захворюванням не страждав, за своїм психічним станом міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Неможливо виключити, що тяжкий соматичний стан померлого міг здійснити суттєвий вплив на фізичну можливість [PERSON] самостійно підписати заповіт 25.01.2013 року. Відповідно до приписів ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що на момент складання заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, тому у суду відсутні підстави визнавати заповіт недійсним. Виходячи з наведеного, проаналізувавши зібрані докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є недоведеними, спростовуються матеріалами справи, тому не підлягають задоволенню. Оскільки у задоволені позову відмовлено, враховуючи приписи ст. 88 ЦПК України, судові витрати не підлягають відшкодуванню. Відповідно до ч.1 п.8 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо наявності підстав для скасування заходів забезпечення позову. Оскільки у задоволені позову відмовлено, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту на нерухоме майно, накладені ухвалою Нахімовського районного суду м. Севастополя від 15.08.2013 року.

Outcome: dismissed