Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: звільнити від сплати аліментів на користь відповідача [PERSON] згідно виконавчого листа, виданого 14.10.2004 року Корольовським районний судом м. Житомира; стягнути з [PERSON] 21414,06 грн. грошових коштів набутих без достатніх правових підстав. В обґрунтування позову вказав, що він є батьком неповнолітнього [PERSON]. На підставі виконавчого листа, виданого 14.10.2004 року Корольовським районним судом м. Житомира, сплачує на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частини доходів. Виконавчий лист перебуває за місцем роботи у відокремленому підрозділі «Житомирські магістральні електричні мережі» ДП «НЕП» «Укренерго», де відбувається відрахування вищезазначеної частини заробітку. В період часу з травня 2016 року по теперішній час дитина [PERSON], фактично проживає разом з батьком( позивачем), останній несе всі матеріальні витрати на утримання сина. Відповідач за вказаний час не надала кошти для забезпечення сина, отримані кошти як аліменти в сумі 21414,06 грн. не повертала. Крім того зазначив, що фактичне проживання дитини спільно з батьком підтверджується актом обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Камянка» від 16.11.2016 року. Оскільки відповідач ухиляється від дій, направлених на відмову від стягнення або повернення виконавчого документа, тому просить суд звільнити від сплати аліментів та стягнути з відповідача 21414,06 грн. набутих без достатніх правових підстав за час проживання сина разом з позивачем. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з ним. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в позові відмовити за необґрунтованістю. Також вказала, що згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14.10.2004 року дитину [PERSON], 2001 року залишено на виховання при матері. Відповідно до довідки ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго- Житомир» від 03.03.2017 року вказано, що до складу сім'ї [PERSON] входять: син [PERSON], донька - [PERSON]. Чоловік [PERSON] не зареєстрований. Випискою з амбулаторної картки дитини [PERSON] від 01.03.2017 року та довідкою з приватної клініки «Медібор» підтверджується той факт, що [PERSON] звертався до лікарні разом з мамою (відповідачем). Згідно копії посвідчення члена благодійної організації «Лікарняна каса Житомирської області [PERSON], [PERSON], [PERSON] є членами лікарняної каси, а згідно чеків доданих до матеріалів справи вбачається, що [PERSON] були придбані ліки та медичні засоби. Крім того, представник відповідача вказала, що спору щодо місця проживання дитини немає, кошти утримуються з позивача законно у вигляді сплати аліментів, школу відвідує мама (відповідач), особисті речі, одяг теж купує мама, на оздоровлення та відпочинок [PERSON] також їздив з матір'ю, що підтверджується рядом фотографій. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволення з огляду на наступне. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою ( ч.1 ст. 141 СК України). Згідно з ст. 51 Конституцією України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії І-ТП №109889 батьками [PERSON], [INFO], є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.6). Відповідно до виконавчого листа, виданого Корольовським районним судом м. Житомира від 14.10.2004 року вбачається, що з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісячно починаючи з 22.09.2004 року і до повноліття сина [PERSON], але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно (а.с.7). З акту ОСББ «Камянка» від 16.11.3016 року вбачається, що при перевірці паспортного режиму за адресою: [ADDRESS] вияснилося, що [PERSON] [INFO] дійсно знаходився в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Свідки підтверджують, що [PERSON] дійсно проживає за вищевказаною адресою (а.с.8). Вказаний доказ, на думку позивача, є підставою для звільнення від сплати ним аліментів на утримання неповнолітнього сина, оскільки син з травня місяця 2016 року фактично проживає з позивачем. Разом з тим, підстави для припинення обовязку батьків щодо сплати аліментів визначені нормами Сімейного кодексу України, а саме: 1) у разі досягнення дитиною повноліття (ст. 180 СК України), а у разі, коли повнолітня дитина навчається і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, право на аліменти припиняється з досягненням нею двадцяти трьох років або припинення навчання (ст. 199 СК України); 2) у зв'язку з набуттям дитиною права власності на нерухоме майно (ст. 190 СК України); 3) у разі звільнення батьків від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків і повністю забезпечує її потреби (ст. 188 СК України). Разом з тим, при розгляді справи судом не встановлено наявність наведених вище обставин, для звільнення від сплати аліментів [PERSON]. При цьому вбачається, що згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14.10.2004 року дитину [PERSON], 2001 року залишено на виховання при матері (а.с. 22), відповідно до довідки ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго- Житомир» від 03.03.2017 року вказано, що до складу сім'ї [PERSON] входять: син [PERSON], донька - [PERSON] (а.с.24). Оцінюючи наданий позивачем акт ОСББ «Камянка» від 16.11.3016 року як доказ обставин постійного проживання сина з позивачем, суд звертає увагу, що з акту не вбачається з якого саме періоду [PERSON] дійсно проживає за адресою [INFO]. В акті вказується лише про знаходження [PERSON] в квартирі, а також зазначається твердження свідків про його проживання в квартирі без вказівки на конкретний період. В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що [PERSON] періодично проживає з батьком та з матір'ю, до смерті бабусі він також проживав з нею. Мати постійно купує синові одяг, харчування, оплачує медичні потреби, проводять спільно відпочинок, забезпечує оздоровлення сина, зокрема в лютому місяці відпочивали в Карпатах. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що неповнолітній [PERSON] доходу не має, недоведеність постійного (безперервного) його проживання з батьком, підстав для звільнення позивача від утримання дитини суд не вбачає. З наведених вище підстав, не підлягає задоволенню позов щодо стягнення з відповідача 21141,06грн., як набутих без достатніх правових підстав. Рішення суду щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] не скасоване, розмірі аліментів не змінено, рішення про звільнення позивача від сплати аліментів не прийнято, а тому твердження, що кошти сплачені позивачем на користь позивача є безпідставно набутим майном згідно ст. 1212 ЦК України є необґрунтованим. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed