Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з нього боргу за договором позики в сумі 97079,98 гривень, з яких 95156 грн. сума основного боргу та 1923,98 грн. 3% річних за час прострочення зобовязання. В позові зазначено, що згідно письмової розписці, відповідач [PERSON] взяв у позивача в борг грошову суму в розмірі 2700 доларів США та 35000 гривень. За вказаною розпискою, відповідач зобов'язався повернути суму позики до 23 лютого 2015 року, але після спливу вказаного строку, грошові кошти повернуті не були. Неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням повернути борг, залишені відповідачем поза увагою, тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач у судове засідання не зявилася, хоча про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. До початку судового засідання до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, просив суд задовольнити його вимоги у повному обсязі, з підстав, викладених у ньому, а також стягнути з відповідача судові витрати в сумі 970,80 гривень. В обґрунтування своїх вимог, позивач надав суду письмову розписку [PERSON], оригінал якої долучений до матеріалів справи. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується численними конвертами, які повернулися на адресу суду без вручення адресату, за закінченням терміну зберігання. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. У відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Розглянувши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі виходячи з наступного: Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цивільним процесуальним кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Зі змісту статей 11, 15 ЦК України вбачається, що цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону, слід розуміти, що при тому існувало порушення цього права. Позивач у судовому засіданні доводив суду, що саме діями відповідача були порушенні його права та інтереси. По встановленим ЦПК України нормам (ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними\~\~є докази,\~\~які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність\~\~конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У судовому засіданні зясовано та підтверджено належними письмовими доказами, що відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 2700 долларів США та 35000 гривень, з терміном повернення до 23.02.2015 року. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Таким чином ст.1046 ЦК України визначає договір позики як реальний. Він не може вважатися укладеним, поки не відбулося передання позикодавцем позичальникові грошей або речей. Стаття 1047 ЦК України передбачає обов'язкову письмову форму договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частина 2 ст.1047 ЦК допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Розписка [PERSON], яка була оглянута в ході судового розгляду та копія якої була долучена до матеріалів справи, свідчить про наявність укладання такого договору. Відповідно до вимог п. 1 ст. 1049 ЦК України - Позичальник зобов'язаний повернути позику в строк та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог п. 1 ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] відмовляється від виконання взятих на себе зобов'язань в односторонньому порядку, що є порушенням вимог ст.ст. 525, 530 ЦК України. Сума основного боргу відповідача перед позивачем станом на жовтень 2015 року становить - 2700 доларів США, що згідно курсу НБУ складає (2700 дол. США х 22.28 грн.) 60 156 гривень плюс 35 000 гривень за вказаним договором позики, і всього - 95 156 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК Украши - боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми. Таким чином, загальна сума боргу відповідача перед позивачем з врахуванням вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України становить - 97 079 гривень 98 копійок, з яких - 95 156 гривень сума основного боргу; 1923 гривні 98 копійки 3% річних за весь час прострочки. Приймаючи до уваги положення наведених вище розяснень та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактами, суд вважає, що загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача складає 97079,98 грн. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved