Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою про стягнення з відповідача - [PERSON] 34629,41 грн. матеріальної шкоди та 10000,00 грн. моральної шкоди, спричиненої умисними діями відповідача майну позивача. Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що в ніч на 22.05.2013р., у дворі будинку [ADDRESS], гр..[PERSON] (відповідач у справі), використовуючи металевий предмет, умисно, пошкодив автомобіль «AUDI А6», державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (позивач у справі), чим спричини останньому значну матеріальну шкоду. У судових засіданнях позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. При цьому вказували на те, що факт пошкодження належного позивачеві автомобіля саме відповідачем підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також матеріалами кримінального провадження №12013050230001166 від 22.05.2013р. за фактом навмисного пошкодження майна гр..[PERSON] У судових засіданнях, а також наданих до суду письмових запереченнях від 07.11.2014р., відповідач та його представник [PERSON] проти позову заперечували в повному обсязі, зазначаючи, що між сторонами тривалий час існують неприязні відносини з особистих мотивів. Крім того, досудове розслідування кримінального провадження №12013050230001166 від 22.05.2013р. за фактом навмисного пошкодження майна гр..[PERSON] було проведено з порушенням норм та вимог процесуального закону. Також відповідач вказував на наявність у нього сумнівів у правдивості показань свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а саме того, що за спливом значного часу вони, не зважаючи, що пошкодження автомобіля позивача відбувалося вночі, пам'ятають усі деталі особи, яка, за їх твердженнями здійснила пошкодження, її прикмети, одяг тощо. При цьому відповідач та вказані свідки не знайомі і раніше ніколи не бачилися. Відповідач вказував на те, що вночі 22.05.2013р. він був вдома, разом із співмешканкою [PERSON] та її сином, і жодного відношення до пошкодження вказаного автомобіля він не має. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 22.05.2013р., приблизно о 03:00 год., він разом із своїм знайомим [PERSON], на велосипеді їхали на риболовлю. Приблизно о 03:30 год. вони, проїзджаючи по [ADDRESS], побачили, що в одному з дворів відкриті ворота та невідомий хлопець б'є автомобіль «AUDI», темного кольору, металевою кіркою. На вулиці було ще темно, на дворі горіло світло, у вікнах будинку світла не було. Вони зупинилися приблизно в метрах 10 від вказаного автомобіля та спостерігали за тим, що відбувається. При цьому згаданий хлопець їх не бачив, ніяких зауважень ними зроблено не було, оскільки вони злякалися за своє життя. Після чого вони поїхали на риболовлю. Зі слів свідка вказаний хлопець був одягнутий у сіру курточку та штани темного кольору. У судовому засіданні 10.11.2014р. свідок [PERSON] зазначив, що впізнає у відповідачеві ту особу, яка 22.05.2013р. пошкодила автомобіль. Прізвище [PERSON] йому стало відомо від співробітників міліції при пред'явленні йому для впізнання фотознімків. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] дав, по суті, показання аналогічні показанням свідка [PERSON] Однак, назви вулиці де все відбувалося він не пам'ятає. При цьому також у судовому засіданні 10.11.2014р. зазначив, що впізнає у відповідачеві ту особу, яка 22.05.2013р. пошкодила автомобіль. Свідок зазначив, що йому знайомий [PERSON] по роботі, і що через деякий час, приблизно через місяць, після вказаних подій, він підійшов до [PERSON] та спитав, що сталося з його автомобілем. Прізвище [PERSON] йому стало відомо від співробітників міліції при пред'явленні йому для впізнання фотознімків. Впізнання за фотознімками відбувалося приблизно через рік після вказаних подій. Свідок [PERSON] суду пояснив, що до кінця 2013р. працював в таксі. 22.05.2013р., приблизно о 03:00-04:00 год., він, неофіційно працюючи таксистом, отримав по рації замовлення від диспетчера приїхати за адресою [ADDRESS], яка проходить паралельно [ADDRESS]. Після приїзду за вказаною адресою, його зупинив хлопець, віком приблизно 30 років, худорлявої статури, коротко підстрижений, який був одягнутий в джинси світлого чи сірого кольору, джинсову куртку, футболку зі смугами, та попросив відвезти його за адресою: [ADDRESS]. Крім того, рухаючись за вказаною адресою, вони зустріли слідчо-оперативну групу, яка їхала у бік с.Ганнівка Добропільського району Донецької області, тобто у бік [ADDRESS]. На питання суду звідки йому відому про те, що на зустріч йому рухалася слідчо-оперативна група, свідок [PERSON] відповів, що раніше працював в органах внутрішніх справ. При цьому також у судовому засіданні зазначив, що впізнає у відповідачеві ту особу, яку він підвозив 22.05.2013р. [ADDRESS]. Пояснюючи чому він так добре пам'ятає усі деталі, свідок [PERSON] відповів, що 22.05.2013р. у його дівчини день народження. До міліції для надання пояснень його викликали десь протягом десяти днів з моменту вказаних подій - 22.05.2013р., на початку червня 2013 року. Свідок [PERSON] пояснила, що є співмешканкою [PERSON] (відповідача у справі). Їй відомо про те, що [PERSON] пошкодили автомобіль. Тієї ночі, мабуть 22.05.2013р., однак, точно не пам'ятає, вона, разом із [PERSON], була вдома, спала. Вночі їх розбудив телефонний дзвінок. За словами [PERSON] йому хтось зателефонував та повідомив про те, що по [ADDRESS] щось діється, хтось проник до будинку. Після чого він зателефонував до міліції, однак не зміг дозвонитися і зателефонував своїй знайомій, о котрій годині це було вона не пам'ятає. Хто телефонував їй невідомо. На питання захисника, чи впевнена вона остаточно в тому, що в ніч з 22.05.2013р. на 23.05.2013р. [PERSON] був разом з нею вдома, свідок відповіла, що так, зазначивши, що лише приблизно о 5:00 год. [PERSON] поїхав на навчання до м.Красноармійськ. Також свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] вже неодноразово пошкоджували автомобіль, він має багато недоброзичливців. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що навесні 2013 року (квітень-травень), більш точної дати не пам'ятає, вночі, приблизно з 03:00 по 04:00 год. їй зателефонував [PERSON], якого вона знає, оскільки разом працюють на залізничній станції Добропілля, та попросив викликати міліцію за адресою, яку вона не пам'ятає. Вона також не змогла додзвонитися до міліції, а тому попросила це зробити свою колегу. Інших деталей тієї ночі не пам'ятає. Про те, що пошкодили автомобіль [PERSON] їй відомо з його слів. Про те, що [PERSON] просив викликати міліцію саме за адресою [ADDRESS], свідок вказала, після підказки представника [PERSON], з приводу чого йому було зроблено зауваження. Крім того, свідок [PERSON] повідомила суд про те, що перед судовим засіданням 28.01.2015р. позивач - [PERSON] давав їй прочитати постанову слідчого, в якій відображені показання, які давали свідки, в тому числі і вона, на стадії досудового розслідування. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її колишнім чоловіком, мають спільну дитину. Вже тривалий час вони не спілкуються та не перебувають у близьких відносинах. З [PERSON] вона давно знайома, він її близьким другом. В період осінь-зима 2012 року вона мешкала разом із [PERSON] Домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] (відповідачу у справі), однак, за домовленістю з ним, фактично там мешкає свідок [PERSON] 22.05.2013р., приблизно о 22:00 год. до неї приїхав [PERSON], поставив свій автомобіль на дворі та зайшов до будинку. Про наявність будь-яких пошкоджень на цьому автомобілі на цей момент їй особисто відомо не було, автомобілю вона не бачила, оскільки не виходила з будинку. Після чого вони разом із [PERSON] вживали алкогольні напої деякий час, спати лягли пізно, приблизно після 01:00 год. Протягом ночі свідок ніякого шуму чи сигналізації не чула, не зважаючи на те, що її кімната та вікна виходять до автомобілю. Розбудили її працівники міліції, приблизно з 03:00 по 05:00 год. ранку, які стучали у вікна та двері. Після цього вона розбудила [PERSON] і, вийшовши на двір, вони побачили, що автомобіль [PERSON] пошкоджено. На цей момент на вулиці було ще темно, документи співробітниками міліції складалися при світлі ліхтаря. В подальшому вони разом із [PERSON] поїхали до міліції, де з'ясувалося, що ніхто не бачив та не чув того, як і хто пошкодив автомобіль. Після цього [PERSON], вказуючи, що йому потрібні два свідки того, що автомобіль пошкодив [PERSON], просив свідка [PERSON] та її сусідку/подругу, показати, що це вони бачили [PERSON] на місці події. Однак, вони відмовилися, оскільки дійсно не бачили, хто пошкодив вказаний автомобіль. При цьому свідок зазначила, що такі дії [PERSON] по обвинуваченню [PERSON] в пошкодженні автомобіля можуть бути помстою [PERSON], оскільки останній мешкає із колишньою співмешканкою [PERSON] - [PERSON] Крім того, свідок [PERSON] пояснила, що лампа освітлення висить біля входу до будинку і не освітлює територію біля воріт та місце, до стояв автомобіль, і, на її думку, в темну пору доби розгледіти якісь деталі зовнішності, прикмети неможливо. Також свідок зазначила, що [PERSON] вже пошкоджували автомобіль, начебто, його племінник. Свідок [PERSON] також розповіла, як вони із [PERSON] знайшли водія таксі, який був тієї ночі в районі місця події, а саме зателефонувавши диспетчерам служб таксі. Так, їм стала відома особа, яка 22.05.2013р. в період часу з 03:00 по 05:00 год. виїжджала за адресою: [ADDRESS] (знаходиться паралельно [ADDRESS]), підвозячи на цю адресу пасажирів і нікого звідки не забираючи. З даною особою вони спілкувалися того ж дня - 22.05.2013р., однак, вказана особа не змогла нічого по суті пояснити та не пам'ятала кого саме підвозила тієї ночі, вказуючи на велику кількість клієнтів. Розглянувши матеріали цивільної справи, інші письмові докази, заслухавши пояснення сторін, їх представників та показання свідків судом встановлено наступне. Позивач, мотивуючи позовні вимоги вказує, що діями відповідача йому завдано істотної матеріальної шкоди, на підтвердження чого ним було надано дослідження ПП [PERSON] №05/05-14 від 25.05.2013р. за фактом спричинення матеріальної шкоди власнику транспортного засобу, згідно якого розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «AUDI А6», державний номер [NUMBER] складає 33029,41 грн. Обгрунтовуючи факт пошкодження автомобіля саме [PERSON], позивач посилається на показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини (ст..63 ЦПК України) Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Як зазначив Верховний Суд України в п.27 Постанови Пленуму від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», не можуть бути використані як показання свідків їх письмові пояснення,а тому у відповідних випадках (наприклад, якщо пояснення таких осіб мають значення для справи і допитати їх неможливо) вони приймаються судом як письмові докази (стаття 64 ЦПК). Разом з тим суд вправі при повторному розгляді справи після скасування раніше ухваленого рішення оголосити й оцінити в сукупності з іншими доказами показання свідків, що мають значення для вирішення справи, допитаних у судовому засіданні, в якому було ухвалено скасоване рішення, якщо участь таких свідків у новому судовому засіданні на підставі наданих доказів не вбачається можливою(внаслідок хвороби, тривалого відрядження тощо), за винятком випадку, якщо суд вищої інстанції у своїй ухвалі зазначив, що мало місце порушення норм процесуального закону при їх допиті. З огляду на наведену позицію Верховного Суду України та закріплений у ст..212 ЦПК України принцип безпосередності дослідження доказів, суд приймає в якості показань свідків саме ті показання, які були надані свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] безпосередньо в судовому засіданні, склавши відповідну присягу свідка. Решта доказів, в тому числі протоколи допитів свідків, які містяться в матеріалах кримінального провадження, є письмовими доказами і підлягають оцінці в сукупності з іншими доказами. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, досліджені докази у їх сукупності, суд зазначає наступне. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, пошкодження автомобіля позивача сталося в ніч на 22.05.2013р. Як свідчить матеріали кримінального провадження №12013050230001166 від 22.05.2013р., свідки [PERSON], [PERSON] вперше допитувалася 02.09.2013р., свідки [PERSON] та [PERSON] - 05.09.2013р., а фотознімки для впізнання свідкам [PERSON] та [PERSON], на яких вони впізнали раніше не знайомого їм [PERSON], пред'являлися слідчим 08.05.2014р., тобто майже через рік після події, а свідку [PERSON] - 12.08.2014р., тобто теж за спливом значного часу. Судове засідання, в якому згадані свідки вказували на відповідача як особу, яку вони бачили за адресою [ADDRESS] в ніч на 22.05.2013р., відбулося 10.11.2014р., тобто майже через півтора року. Саме показання свідків [PERSON] та [PERSON] вказують на про пошкодження автомобіля саме [PERSON], оскільки дані свідки зазначають, що особисто бачили його під час пошкодження автомобіля за адресою [ADDRESS] в ніч на 22.05.2013р. Однак, показання вказаних свідків суд оцінює критично, оскільки, згідно їх показань вони бачили невідомого хлопця, який наносив удари металевим предметом (кіркою) автомобілю «AUDI», темного кольору, при цьому це відбувалося о 03:30 год. ранку, на вулиці було ще темно, вони стояли приблизно на відстані 8-10 метрів. Як пояснила свідок [PERSON], яка мешкає за адресою [ADDRESS], лампа освітлення висить біля входу до будинку і не освітлює територію біля воріт та місце, до стояв автомобіль, і, на її думку, в темну пору доби розгледіти якісь деталі зовнішності, прикмети неможливо. Враховуючи вказані обставини, за яких зазначені свідки бачили особу, яка пошкодила автомобіль позивача, а також сплив значного часу з моменту цих подій до моменту пред'явлення їм для впізнання фотознімків та моменту розгляду даної справи, під час якого свідки також вказували на відповідача як особу, яку вони бачили за адресою [ADDRESS] в ніч на 22.05.2013р., суд критично оцінює показання [PERSON] та [PERSON] при розгляді даної цивільної справи. Також суд критично оцінює й показання свідка [PERSON], з огляду на те, що клієнта, за його словами, він забрав за адресою [ADDRESS], а не по [ADDRESS], тобто безпосередньо вчинення відповідачем пошкодження автомобіля даний свідок не бачив. До того ж, з 22.05.2013р. минув значний час до моменту пред'явлення йому для впізнання фотознімків та моменту розгляду даної справи, що також ставить під сумнів показання свідка [PERSON] При цьому суд також враховує показання свідка [PERSON], яка розповіла, що вони, разом із позивачем, спілкувалися з особою, яка 22.05.2013р. в період часу з 03:00 по 05:00 год. виїжджала за адресою: [ADDRESS] (знаходиться паралельно [ADDRESS]), підвозячи на цю адресу пасажирів і нікого звідки не забираючи, однак, вказана особа не змогла нічого по суті пояснити та не пам'ятала кого саме підвозила тієї ночі, вказуючи на велику кількість клієнтів. Крім того, спростовуються матеріалами кримінального провадження й твердження свідка [PERSON], про те, що його викликали до міліції для надання пояснень десь протягом десяти днів з моменту вказаних подій - 22.05.2013р., на початку червня 2013 року, оскільки, як вже зазначалося, [PERSON] вперше допитувалася 02.09.2013р. Згідно показань свідка [PERSON], вона також не була безпосереднім очевидцем подій, що відбувалися за адресою [ADDRESS] в ніч на 22.05.2013р., а лише повідомила про телефонний дзвінок відповідача їй з проханням зателефонувати до міліції. Дана обставина відповідачем не оспорювалася та він пояснив, що йому, в свою чергу, тієї ж ночі зателефонував невідомий та повідомив про перебування якихось осіб за адресою [ADDRESS]. Дане домоволодіння належить йому на праві власності і, за домовленістю, фактично мешкає там його колишня дружина - [PERSON] У зв'язку з чим, він зателефонував [PERSON] з проханням викликати міліцію за вказаною адресою. Сам додзвонитися він не зміг. Оцінюючи показання свідків при вирішення даного спору, суд також враховує факти спроб позивача вплинути на свідків, які сталі відомі суду. Так, свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON], вказуючи, що йому потрібні два свідки того, що автомобіль пошкодив [PERSON], просив свідка [PERSON] та її сусідку/подругу, показати, що це вони бачили [PERSON] на місці події. Однак, вони відмовилися, оскільки дійсно не бачили, хто пошкодив вказаний автомобіль. Крім того, свідок [PERSON] повідомила суд про те, що перед судовим засіданням 28.01.2015р. позивач - [PERSON] давав їй прочитати постанову слідчого, в якій відображені показання, які давали свідки, в тому числі і вона, на стадії досудового розслідування. Усі наведені обставини, які були встановлені судом при розгляді даної цивільної справи, у їх сукупності, дають суду підстави вважати показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не належними доказами на підтвердження факту пошкодження відповідачем, в ніч на 22.05.2013р., у дворі будинку [ADDRESS], автомобілю «AUDI А6», державний номер [NUMBER], який належить позивачеві. Крім того, на підтвердження факту пошкодження автомобіля саме [PERSON] позивач додав до позовної заяви, зокрема, копію постанови про закриття кримінального провадження №12013050230001166 від 22.05.2013р., складену 15.08.2014р. слідчим Добропільського МВ ГУМВС України в Донецькій області. Даною постановою кримінальне провадження за фактом за фактом навмисного пошкодження майна гр..[PERSON] закрито, у зв'язку із тим, що суми позову заявленого гр.. [PERSON] не достатньо для подальшого кримінального розслідування. При цьому в постанові, яка міститься в матеріалах кримінального провадження зазначено, що свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказують на причетність до даного кримінального правопорушення гр..[PERSON] Однак, висновків слідчого про встановлення особи, яка саме пошкодила автомобіль позивача, дана постанова не містить. Є лише констатація того, що показали свідки. При цьому, вказане кримінальне провадження неодноразово закривалося (постанови слідчого від 08.06.2013р. та від 20.12.2013р.), однак, ухвалами слідчого судді Добропільського міськрайонного суду від 21.06.2013р. та від 03.03.2014р., постанови про закриття кримінального провадження були скасовані, у зв'язку із тим, що слідчий [PERSON]. не у повному обсязі провела слідчі дії, які мають суттєве значення для правильного вирішення даного провадження. При цьому зі змісту згаданих ухвал слідчого судді вбачається, що сам скаржник - [PERSON], оскаржуючи постанови слідчого, вказував на те, що нею не було встановлено особу, яка скоїла кримінальне правопорушення. Втім, остання постанова слідчого від 15.08.2014р. також не містить вичерпних висновків про особу, яка пошкодила автомобіль позивача, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження факту здійснення такого пошкодження відповідачем, в тому числі й в порядку ч.4 ст.61 ЦПК України, як преюдіційний факт. Крім того, оцінюючи в якості доказу в обґрунтування позову постанову слідчого про закриття кримінального провадження №12013050230001166 від 22.05.2013р., складену 15.08.2014р., судом встановлено наступне. В абзаці 13 мотивувальної частини доданої позивачем до позовної заяви копії постанови, зазначено, що: «В ході досудового слідства було встановлено що дане діяння здійснив гр..[PERSON], але суми позову заявленого гр.. [PERSON] не достатньо для подальшого кримінального розслідування, хоча формально і містить ознаки діяння, передбаченого ст..194 ч. 1 УКМ України, але в силі малозначність не являє суспільної небезпеки, тобто не завдало істотної шкоди, також відчутній склад ст..296 ч.1 КК України так як порушення громадського порядку не було.» Як пояснили позивач та його представник у судовому засіданні, вказаний примірник постанови ними був отриманий у слідчого на їх запит. При цьому, як свідчать витребувані судом за клопотанням позивача матеріали кримінального провадження №12013050230001166 від 22.05.2013р., а саме оригінал постанови про закриття кримінального провадження №12013050230001166 від 22.05.2013р., складену 15.08.2014р. слідчим Добропільського МВ ГУМВС України в Донецькій області, дана постанова за змістом відрізняється від копії постанови, яка була додана позивачем до позовної заяви. Так, в абзаці 13 постанови, яка міститься в матеріалах кримінального провадження №12013050230001166 від 22.05.2013р. зазначено, що: «В ході досудового слідства було встановлено що свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказують на причетність до даного кримінального правопорушення гр..[PERSON], але суми позову заявленого гр.. [PERSON] не достатньо для подальшого кримінального розслідування, хоча формально і містить ознаки діяння, передбаченого ст..194 ч. 1 УКМ України, але в силі малозначність не являє суспільної небезпеки, тобто не завдало істотної шкоди, також відчутній склад ст..296 ч.1 КК України так як порушення громадського порядку не було.» В контексті мети здійснення кримінального провадження за фактом пошкодження майна - встановлення винних осіб у скоєнні кримінального правопорушення та притягнення їх до відповідальності, а також предмету даного цивільного позову, в обґрунтування якого було надано копію постанови, - стягнення шкоди, заподіяної неправомірними діями відповідача, така різниця у висновках слідчого, які містяться в постановах про закриття кримінального провадження, видається істотною. Під час розгляду даної цивільної справи встановити підставу вказаних розбіжностей у текстах постанов не видалося можливим, оскільки як пояснили позивач та його представник у судовому засіданні, вказаний примірник постанови ними був отриманий у слідчого на їх запит. З урахуванням чого, враховуючи те, що такі розбіжності могли бути викликані незаконними діями невідомих осіб і такі дії можуть містити ознаки кримінального правопорушення, суд, в порядку ст..211 ЦПК України, вважає за необхідне постановити окрему ухвалу, яку направити Добропільському міжрайонному прокурору. Решта доказів, які були досліджені судом при розгляді даної цивільної справи і які містяться в матеріалах кримінального провадженя, зокрема, рапорт в.о. ДПН Добропільського МВ ГУМВС України в Донецькій області про прийняття повідомлення від [PERSON], протоколи допитів свідків [PERSON], [PERSON], пояснення [PERSON], також не підтверджують факту пошкодження відповідачем, в ніч на 22.05.2013р., у дворі будинку [ADDRESS], автомобілю «AUDI А6», державний номер [NUMBER], який належить позивачеві. Будь-яких інших доказів, які свідчили про пошкодження автомобіля відповідачем, позивачем надано не було, із клопотаннями про витребування таких доказів, які б не були задоволені судом, він також не звертався. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України , майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі, особою , яка її завдала. З огляду на наведене, враховуючи те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт пошкодження його автомобіля відповідачем, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної таким пошкодженням. У відповідності зі ст..88 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed