Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] ,треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою між співвласниками за адресою: [ADDRESS] , виділивши йому у користування 2-гу житлову кімнату, площею 17,3 кв.м., а відповідачці [PERSON] 1-шу житлову кімнату, площею 10,2 кв.м. та 3-тю житлову кімнату, площею 13,6 кв.м., залишив у загальному користуванні співвласників підсобні приміщення вказаної квартири, а саме: кухню - площею 8,3 кв.м., ванну кімнату - площею 2,9 кв.м., коридор - площею 7,5 кв.м., веранду - площею 10,6 кв.м., комори - площею 0,4; 0,4кв.м. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, та розпочате підготовче провадження. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2021 року закінчено підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечує проти позову [PERSON] та просила відмовити у його задоволенні. У своєму відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] просила визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] між співвласниками та зареєстрованими особами, виділивши у користування: [PERSON] : 1-шу житлову кімнату, площею 10,2 кв.м. в квартирі [ADDRESS] ; [PERSON] : 3-тю житлову кімнату, площею 13,6 кв.м. в квартирі [ADDRESS] ; [PERSON] , [PERSON] : 2-гу житлову кімнату, площею 17,3 кв.м. у квартирі [ADDRESS] . Заперечуючи проти позовних вимог Позивача, Відповідач [PERSON] зазначала, що не згодна із запропонованим позивачем порядком користування квартирою [ADDRESS] , в зв`язку із тим, що наразі відповідач проживає у кімнаті площею 10,2 кв.м., і саме такий порядок користування квартирою було обумовлено між позивачем та нею у добровільному порядку. Також відповідач зазначає, що у вказаній квартирі окрім неї та позивача не тільки зареєстровані, а й фактично проживають їх діти: [PERSON] та[PERSON] , які мешкають у кімнаті площею 17,3 кв.м. Відповідач зазначає, що Позивач не оплачує комунальні послуги у вказаній квартирі, сплата всіх комунальних платежів здійснює відповідач повністю. 03.06.2021 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.07.2021 р. на 12-30 год. Розгляд справи відкладався за відповідними клопотаннями сторін. Від позивача надійшла відповідь на відзив датована 17.07.2021 р., в якій позивач наголошує, що йому на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка вказаної квартири, а тому вимога про виділення йому у користування кімнати у квартирі [ADDRESS] , площею 17,3 кв.м., є законною і обґрунтованою, є адекватною розміру його частки у праві спільної часткової власності. Зазначає, що твердження Відповідача щодо його проживання у кімнаті, площею 10,2 кв.м. спірної квартири, що відповідає обумовленому між нами домовленістю, не відповідає дійсності та суперечить його житловим правам, визначеним ч. 3 ст. 358 ЦК України щодо його права на частину у спільному майні, що відповідає моїй частці у праві спільної часткової власності, а позиція відповідача щодо виділення в користування кімнати [PERSON] та[PERSON] площею 17,3 кв.м., є безпідставною та необґрунтованою, оскільки відповідно до статті 358 ЦК України спір про порядок користування житловим приміщенням, яке перебуває в спільній частковій власності, підлягає вирішенню саме між його співвласниками, тобто між позивачем та відповідачем. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, вказали про існування спору між сторонами, про що свідчать матеріали справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача зазначав, що позовна заява не підлягає задоволенню повністю, в матеріалах справи відсутні докази порушення прав позивача з боку відповідача. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд прийшов до наступних висновків. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи доводи сторін, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві частковій власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки. Загальна площа спірної квартири складає 71,2кв.м., житлова площа квартири складає 41,1 кв.м., частка житлової площі кожного з співвласників складає 20,55 кв.м. Квартира складається з трьох житлових кімнат площами 10,2 кв.м., 17,3 кв.м, 13,6 кв.м., а також кухні, ванної кімнати, коридору, веранди, комори (згідно технічної документації квартири). Окрім позивача та відповідача в квартирі зареєстровані їх сини, [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів справи та пояснень учасників справи вбачається, що між позивачем та відповідачем існує спір щодо порядку користування житловим приміщенням. Так, позивач просить визначити порядок користування квартирою між співвласниками за адресою: [ADDRESS] , виділивши йому у користування житлову кімнату, площею 17,3 кв.м., а відповідачу інші житлові кімнати у спірній квартирі, площею 10,2 кв.м. та 13,6 кв.м. Відповідач, відповідно до відзиву на позовну заяву, підписаним особисто [PERSON] не погоджуючись із запропонованим позивачем порядком користування квартирою, зазначає, що вона наразі проживає у кімнаті площею 10,2 кв.м. спірної квартири, просить визначити порядок користування квартирою між співвласниками за адресою: [ADDRESS] , виділивши позивачу [PERSON] кімнату площею 10,2 кв.м., їй - кімнату площею 13,6 кв.м., та синам [PERSON] та [PERSON] - кімнату площею 17,3 кв.м., які станом на час спору в суді зареєстровані в зазначеній квартирі. У частині першій статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування тією частиною спільного майна в натурі, спільної часткової власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тією частиною спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Таким чином, з огляду на обставини справи, письмові та усні пояснення учасників справи можна зробити висновок, що між співвласниками квартири, за адресою: [ADDRESS] , а саме між позивачем та відповідачем існує спір щодо порядку користування вказаною квартирою. Із урахуванням зазначених правових норм, технічних характеристик квартири та кількості співвласників, із дотриманням відповідності розміру ідеальних часток до розміру житлових приміщень, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача повністю, виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату площею 17,3 кв.м., а у користування [PERSON] житлову кімнату площею 10,2 кв.м. та житлову кімнату, площею 13,6 кв.м., залишив у загальному користуванні співвласників підсобні приміщення вказаної квартири, а саме: кухню - площею 8,3 кв.м., ванну кімнату - площею 2,9 кв.м., коридор - площею 7,5 кв.м., веранду - площею 10,6 кв.м., комори - площею 0,4; 0,4 кв.м. Доводи відповідача щодо врахування прав дітей позивача та відповідача при визначенні порядку користування спірною квартирою, які також мають право користування квартирою, не заслуговують на увагу, оскільки в порядку статті 358 ЦК України спір про порядок користування житловим приміщенням, яке перебуває в спільній частковій власності, підлягає вирішенню саме між його співвласниками. При цьому суд враховує, що позивач не заперечує проти права користування дітьми належною йому та відповідачці часткою у праві спільної часткової власності та приміщеннями загального користування, за їх попередньою згодою.

Outcome: approved