Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду 13.06.2017 року з вищезгаданим позовом про відшкодування моральної шкоди, в якій просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Промислово виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» ( далі ПАТ «ПВП КВП») на його користь по 38040,00 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб з кожного відповідача. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що пропрацював більше 15 років вибуховиком в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Актом розслідування причини виникнення професійного захворювання від 14.12.2011 року підтверджена вини відповідача. Довідкою МСЕК встановлено 20% втрати працездатності. У звязку з захворюванням порушено нормальні життєві звязки, він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, відчуває загальну слабкість, втому, постійні болі; змушений проходити курси лікування, що призводить до фізичних та моральних страждань. Позивач у судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до\~ст.38 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] (договір про надання правової допомоги від 22.05.2017 року) підтримала заявлені позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві та просила їх задовольнити. Зазначила, що в звязку професійними захворюваннями, втратою працездатності в розмірі 20%, позивач зазнає фізичного болю та моральних страждань, які мають бути відшкодовані відповідачем. Представник відповідача\~ПАТ «ПВП КВП» [PERSON] (довіреність №2145/13 від 13.09.2017 року, дійсна до 31.12.2017 року) позов не визнала. Зазначала, що відсутні документи, що підтверджують факт трудових стосунків між сторонами; позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці; у звязку з втратою працездатності позивач потребує незначного обмеження виконуваної роботи, що підтверджено медичним висновком; розмір моральної шкоди є завищеним. У задоволенні позову просила відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом, із трудової книжки встановлено, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці [PERSON] з 22.09.1994 року працював вибуховиком в карєрі в гірничому цеху №6 ; звільнений 29.12.2009 року у звязку з відмовою від продовження роботи у звязку зі зміною істотних умов праці п.6 ст.36 КЗпП (а.с.27-30). Позивач 15 років 03 місяці 07 днів працював в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, що підтверджується\~\~Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (форма П-4) від 14.12.2011 року, складеним комісією в складі представників підприємства відповідача, страхового експерту Фонду соціального страхування, завідувача ДЗ «Центральна-Міська районна санітарно-епідеміологічна м.Кривого Рогу» та інш. В пункті 16 Акту зазначено обставини, при яких [PERSON] отримав професійне захворювання, працюючи на підприємстві ПАТ ПВП «Кривбасвибухпром» з 22.09.1994р вибуховиком в кар'єрі в гірничому цеху №6 вимірював параметри свердловини, виготовляв проміжні детонатори на складах ВМ, розвантажував з автомашин проміжними детонаторами і засобами ініціювання, установлював поліетиленові свердловини, проводив механізоване заряджання свердловин гранульованою речовиною та механізоване заряджання свердловин емульсійними вибуховими речовинами, виконував роботи по монтажу та комутації вибухової мережі, проводив огляд місця. При цьому внаслідок особливостей технологічного процесу відкритого видобутку, недосконалості робочого місця підпадав під вплив пилу фіброгенної дії, диоксиду азоту, концентрація яких в повітрі робочої зони перевищувала ГДК (а.с.7).\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~ В пункті 19 Акту винним і виникненні професійного захворювання зазначено керівництво гірничого цеху №6 ПАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» в період роботи [PERSON], ст.153 КЗпП України,\~ст.13 Закону України «Про охорону праці»\~(а.с.7 зворот). Через тривалий термін з моменту звільнення позивача з підприємства та припиненням діяльності гірничого цеху 36, визначити персональний склад керівників, які порушили законодавство охорони праці неможливо (а.с.8 ). \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до висновку МСЕК 18.01.2012 р. позивачу первинно встановлено 20% втрати працездатності безстроково з 16 січня 2012 року, інвалідність не встановлено. Рекомендовано медикаментозне лікування, ВМП\~\~ (а.с.6). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач [PERSON] в звязку з погіршенням стану здоровя неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, що підтверджується виписними епікризами (а.с.9-12). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно повідомленню про професійне захворювання (отруєння) (форма П-3) позивачу встановлено основний діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої (пило токсичний бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) першого-другого ст. захворювання професійне (а.с.13). Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності, в зв'язку отриманим професійним захворюванням , яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу у відповідача, йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.237-1КЗпП Україниможе бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача [PERSON] до ПАТ «ПВП КВП» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку вплив дії вібрації та пилу, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання двох професійних захворювань позивача, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 14.12.2011 р. не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «ПВП КВП» повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а\~статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того,\~статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно дост.237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1\~статті 1167 ЦК України\~передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм\~ КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується Актом форми П-4 від 14.12.2011 р., що призвело до ушкодження його здоров'я та перенесення моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] була заподіяна шкода здоровю, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 20 відсотків. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, оскільки має хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст., змушений приймати ліки, постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих професійних захворювань, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «ПВП КВП » позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «ПВП КВП » вимог\~ст. 153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності в розмірі 20 відсотків, перенесення фізичного болю, проходження постійного лікування, а звідси перенесення моральних переживань. Суд врахував і той факт, що всю свою трудову діяльність позивач пропрацював в шкідливих умовах з перевищенням гранично-допустимих показників, лише на підприємстві відповідача. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 17000,00\~\~ гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial