Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати за ним: право власності на нежитлову будівлю, площею 115 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]; право власності на нежитлову будівлю, площею 132 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]; право власності на нежитлову будівлю, площею 157 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]; право власності на нежитлову будівлю, площею 126 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 жовтня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір про спільне будівництво та експлуатацію будівлі [ADDRESS]. 05 жовтня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір про спільне будівництво та експлуатацію будівлі [ADDRESS]. 16 листопада 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір про спільне будівництво та експлуатацію будівлі [ADDRESS]. 06 жовтня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір про спільне будівництво та експлуатацію будівлі [ADDRESS]. Відповідно до предмету вказаних договорів було визначено та затверджено організація спільної діяльності в сфері господарської діяльності пов'язаної з реконструкцією, будівництвом об'єкта нерухомості - нежитлової будівлі, зазначених у відповідних договорах, реєстрація права власності на ці нежитлові будівлі та організація діяльності торгівельного павільйону в нежитлових будівлях. Відповідно до договорів про спільне будівництво та експлуатацію нежитлових будівель, позивач взяв на себе зобов'язання з моменту підписання договору за власні кошти здійснювати, проведення робіт по реконструкції, будівництву нежитлових будівель. Тим самим відповідач взяв на себе зобов'язання з моменту підписання договорів отримати відповідну дозвільну документацію на проведення реконструкції, будівництва нежитлових будівель та після завершення позивачем робіт по реконструкції, будівництву зазначених вище робіт, зареєструвати право власності на нежитлові приміщення, на ім'я позивача. Після проведення робіт відповідач на його звернення з приводу надання необхідних документів для реєстрації права власності, в визначний умовами договорів від 05 жовтня 2012 року, 05 жовтня 2012 року, 06 листопада 2012 року та 16 листопада 2013 року на нежитлові приміщення не реагує, від будь-яких пояснень ухиляється. Станом на день подання позову ситуація досі є невирішеною. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Додатково зазначила, що на відповідача у відповідності з п. 4.1.2 договорів покладається обов'язок по отриманню дозволів, а також обов'язок зареєструвати дані будівлі після реконструкції. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, пояснила суду, що між позивачем та відповідачем були дружні стосунки, але згодом вони погіршилися, та відповідач умови договорів, укладених між сторонами не виконав у повному обсязі. Так, по завершенню будівництва та реконструкції нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS], відповідач не зміг зареєструвати їх на ім`я позивача, у зв`язку з неприязне ними стосунками з позивачем. В той же час, будівництво та реконструкція нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS], ще не завершена, у зв`язку з чим позивач не тільки не має права звертатися до суду, але й вимагати виконання зобов`язань від відповідача. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов'язки виникають також з актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 05 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про спільну діяльність. Відповідно до п.п. 1 п. 1 договору, сторони домовились про організацію спільної діяльності в сфері господарської діяльності пов'язаною з реконструкцією, будівництвом об'єкта нерухомості - нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS], для досягнення наступних господарських і комерційних цілей: - проведення робіт по реконструкції об'єкта нерухомості; - проведення будівництва об'єкта нерухомості - нежитлової будівлі; - введення в експлуатацію і реєстрація права власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS]; - організація діяльності торгових приміщень в нежитловій будівлі за адресою: [ADDRESS]. Також, 16 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про спільну діяльність. Відповідно до п.п. 1 п. 1 договору, сторони домовились про організацію спільної діяльності в сфері господарської діяльності пов'язаною з реконструкцією, будівництвом об'єкта нерухомості - нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS], для досягнення наступних господарських і комерційних цілей: - проведення робіт по реконструкції об'єкта нерухомості; - проведення будівництва об'єкта нерухомості - нежитлової будівлі; - введення в експлуатацію і реєстрація права власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS]; - організація діяльності торгових приміщень в нежитловій будівлі за адресою: [ADDRESS]. За умовами пунктів 1.2. п. 1 вказаних договорів, сторони зобов'язуються діяти спільно шляхом об'єднання майна і зусиль. Пунктами 3 та 4 вказаних договорів про спільну діяльність передбачені зобов'язання сторін. Так, [PERSON] за даними договорами зобов'язується: з моменту їх підписання за власні кошти здійснювати, проведення робіт по реконструкції, будівництву нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS]; здійснювати у разі потреби додаткові внески на спільну діяльність в розмірі встановленому шляхом попередніх переговорів та внесенням відповідних змін у договір. [PERSON] за даними договорами зобов'язується: з моменту їх підписання отримати відповідну дозвільну документацію на проведення реконструкції, будівництва нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS]; після завершення [PERSON] робіт по реконструкції, будівництву нежитлових будівель зареєструвати право власності на нежитлові будівлі на ім'я [PERSON] В той же час, судом встановлено, що умови вказаних договорів, станом на день розгляду справи, сторонами виконані не в повному обсязі. Так, [PERSON] не завершені роботи по реконструкції, будівництву нежитлових будівель по [ADDRESS] та [ADDRESS], що не заперечується представником позивача. Дані обставин унеможливлюють виконання [PERSON] умов частини договорів за якими останній зобов`язувався після завершення робіт по реконструкції, будівництву нежитлових будівель, зареєструвати останні на ім`я позивача, оскільки при незавершеному будівництві не можливо отримати документацію по їх завершенню. У зв`язку з наведеним, суд вважає, вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права власності нежитлові будівлі за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS], передчасними та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що 22 вересня 212 року між ФП [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] придбав торгівельний кіоск з продажу продуктів харчування, що знаходиться в м. Києві по [ADDRESS]. 30 червня 2011 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір купівлі-продажу малої архітектурної форми, відповідно до якого [PERSON] придбав малу архітектурну форму, що знаходиться в м. Києві по [ADDRESS]. 05 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про спільну діяльність. Відповідно до п.п. 1 п. 1 договору, сторони домовились про організацію спільної діяльності в сфері господарської діяльності пов'язаною з реконструкцією, будівництвом об'єкта нерухомості - нежитлової будівлі за адресою6 [ADDRESS], для досягнення наступних господарських і комерційних цілей: - проведення робіт по реконструкції об'єкта нерухомості; - проведення будівництва об'єкта нерухомості - нежитлової будівлі; - введення в експлуатацію і реєстрація права власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS]; - організація діяльності торгових приміщень в нежитловій будівлі за адресою: [ADDRESS]. 06 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про спільну діяльність. Відповідно до п.п. 1 п. 1 договору, сторони домовились про організацію спільної діяльності в сфері господарської діяльності пов'язаною з реконструкцією, будівництвом об'єкта нерухомості - нежитлової будівлі за адресою6 [ADDRESS], для досягнення наступних господарських і комерційних цілей: - проведення робіт по реконструкції об'єкта нерухомості; - проведення будівництва об'єкта нерухомості - нежитлової будівлі; - введення в експлуатацію і реєстрація права власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS]; - організація діяльності торгових приміщень в нежитловій будівлі за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.п. 1.2. п. 1 вказаних договорів, сторони зобов'язуються діяти спільно шляхом об'єднання майна і зусиль. Пунктами 3 та 4 вказаних договорів про спільну діяльність передбачені зобов'язання сторін. Так, [PERSON] за даними договорами зобов'язується: з моменту підписання цих договорів за власні кошти здійснювати, проведення робіт по реконструкції, будівництву нежитлових будівель за адресою: [ADDRESS] та по [ADDRESS]; здійснювати у разі потреби додаткові внески на спільну діяльність в розмірі встановленому шляхом попередніх переговорів та внесенням відповідних змін у договір. [PERSON] за даними договорам зобов'язується: з моменту підписання цих договорів отримати відповідну дозвільну документацію на проведення реконструкції, будівництва нежитлових будівель за адресою: [ADDRESS] та по [ADDRESS]; після завершення [PERSON] робіт по реконструкції, будівництву нежитлових будівлель зареєструвати право власності на нежитлові будівлі на ім'я [PERSON] Відповідно до схеми користування земельною ділянкою на [ADDRESS], торгівельний павільйон займав площу 50,00 кв.м. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, позивачем були виконані повністю умови договору в частині проведення реконструкції нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS]. Натомість відповідачем були порушені умови договору в частині реєстрації права власності на нежитлову будівлю на ім'я [PERSON] Як вбачається з технічної документації (технічного паспорту) на нежитлову будівлю по [ADDRESS] та експлікації внутрішніх площ до плану на нежитлову будівлю, нежитлова будівля по [ADDRESS], власником якої є [PERSON], після реконструкції, має загальну площу 126 кв.м. Таким чином, після проведення реконструкції нежитлової будівлі по [ADDRESS], загальна площа даної будівлі була збільшена. Відповідно до схеми користування земельною ділянкою на [ADDRESS] м. Києва, торгівельний павільйон займав площу 23,00 кв.м. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, позивачем були виконані повністю умови договору в частині проведення реконструкції нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS]. Натомість відповідачем були порушені умови договору в частині реєстрації права власності на нежитлову будівлю на ім'я [PERSON] Як вбачається з технічної документації (технічного паспорту) на нежитлову будівлю по [ADDRESS] та експлікації внутрішніх площ до плану на нежитлову будівлю, нежитлова будівля по [ADDRESS], власником якої є [PERSON], після реконструкції, має загальну площу 115 кв.м. Таким чином, після проведення реконструкції нежитлової будівлі по [ADDRESS], загальна площа даної будівлі була збільшена. Згідно п.п. 8.4. п. 8 договорів про спільну діяльність від 05 жовтня 2013 року та 06 жовтня 2012 року, дія цих договорів може бути припинена за заявою однієї із сторін в разі невиконання другою стороною своїх зобов'язань. В даному випадку всі невигідні наслідки розірвання покладаються на винну сторону. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором чи законом. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених статтями 335, 376, 392 цього Кодексу. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод, не зв'язаних з позбавленням володіння. Позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником (чи титульним власником) свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Вимоги про визнання права власності є необхідною умовою для досягнення позивачем й іншої мети позову, а саме - отримання правовстановлюючих документів на майно. І визнання цього права за особою судом є підставою (передумовою) для зобов'язання органів державної реєстрації прав на таке майно видати відповідні документи. Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Судом встановлено, що предметом спору є визнання права власності на нежитлову будівлю, площею 126 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та нежитлову будівлю, площею 115 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], за [PERSON], оскільки право власності на зазначений об'єкт оспорюється відповідачем [PERSON], у зв'язку із невиконанням останнім умов договорів про спільну діяльність від 06 жовтня 2012 року та 05 жовтня 2013 року щодо реєстрації права власності на спірні нежитлові будівлі за позивачем після завершення ним робіт по реконструкції та будівництву цих об'єктів нерухомості. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущення Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторін,

Outcome: partial