Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку та способу виховання та спілкування з дитиною. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували в шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними розірвано, але дитина проживає з позивачем. Відповідач частково приймає участь у вихованні дитини та її утриманні. Також позивач зазначає, що відповідач заявив про свої наміри забрати дитину до себе, хоча не виявляв щодо дитини належного батьківського піклування. З 2013р. відповідач проживає окремо, впродовж 3х років зрідка бачиться з сином; не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини; не сплачує аліменти, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. При зустрічі із батьком у сина виникають негативні емоції, оскільки батько не дослухається до думки дитини, в жорсткій формі нав»язує свою волю та думки, в його присутності свариться із своїми батьками, зі слів дитини, - відповідач піднімає руку на свою матір в присутності дитини і такі сварки закінчуються викликом працівників міліції. Позивач має роботу, сталий дохід, орендує квартиру, повністю забезпечена належними умовами для проживання її та сина. Останнім часом між сторонами почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні. Відповідач почав брати дитину та пізно її повертати, в той час, коли дитина має вже спати, чим збиває останнього з його життєвого ритму. Намагання мирним шляхом врегулювати даний спір, призводить до конфліктів з відповідачем. Таким чином, позивач просить суд, - визначити місце проживання [PERSON], [INFO] з позивачем, тобто матір»ю [PERSON]; встановити порядок побачень відповідачеві з сином [PERSON] в першу та третю неділі кожного місяця: в суботу з 10 до 19, кожного понеділка та четверга з 17 до 19год.; стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Зазначила, що навіть на час останнього судового засідання вона з відповідачем не можуть домовитись з питань визначення місця проживання дитини, виховання її та утримання. Між сторонами постійно виникають конфліктні ситуації. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] заперечували проти задоволення позову, про що надано письмові заперечення. В судовому засіданні представник третьої особи: Служби у справах дітей Черкаської міської ради за довіреністю Зубалій Н.А. не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про його народження [NUMBER] від 28.12.2011р. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано на підставі судового рішення від 06.12.2013р. (справа №543/1007/143ц). Крім того, за рішенням Оржицького райсуду Полтавської області від 21.01.2014р. з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] стягуються аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 01.11.2013р. до повноліття дитини. За даними довідки Центрального відділу ДВС ЧМУЮ №208 від 01.04.2016р. [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 8480грн. 13коп. станом на 01.04.2016р. Крім того, встановлено, що [PERSON] [INFO] зареєстрований з матір»ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], відповідно до даних довідки від 28.03.2016р. №334, виданої виконкомом сільради. Беззаперечним є той факт, що дитина [PERSON], [INFO] проживає разом із матір»ю за адресою: [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] з 01.02.2014р. відвідує дошкільний навчальний заклад №50 «Світлофорчик», що у м. Черкаси (довідка №28 від 04.04.2016р.). Як вбачається з характеристики, наданої вихователями дитсадочка та затвердженої зав. ДНЗ №50 на [PERSON], останній володіє навичками самообслуговування, здатний проявляти співчуття та надати допомогу, товаришує з дітьми; розвиток емоційно-вольової сфери відповідає його розвитку; дитина врівноважена, прагне до позитивної оцінки з боку оточуючих. Крім того, зазначено, що приводить та забирає [PERSON] мати, інколи забирає батько; батько та матір приймають участь у навчально-виховному процесі групи, у батьківських зборах. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК). Частиною 1 ст.160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 ч.ч. 1, 2 СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Під час розгляду справи фактів протиправної поведінки батьків щодо дитини, не встановлено. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року зі змінами та доповненнями № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», відповідно якого вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Слід зазначити, що місцем проживання - є комплекс факторів, що оточують дитину на даний час, звичний для нього, який дає йому можливість бути належно забезпеченим на даний час матеріально, духовно і захищеним в соціальному та правовому плані. Обов'язки батьків щодо дитини визначені ст.ст. 150, 180 СК України. Судом встановлено, що фактично дитина протягом тривалого часу - з моменту народження проживала і на даний час проживає з матір»ю, що не заперечується відповідачем та підтверджується показаннями свідка, допитаного в судовому засіданні. Під час розгляду справи, судом не встановлено обставин про те, що позивач - матір дитини створювала перешкоди батькові - відповідачеві у спілкуванні та вихованні дитини. Також відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів, що матір неналежно утримує та виховує сина, погано за ним піклується, а також, як він зазначає, - зловживає спиртними напоями. Доводи відповідача про те, що між ним та позивачем не існує спору щодо місця проживання дитини та способу і порядку виховання та спілкування з нею, - спростовуються тим, що навіть під час судового засідання на неодноразові пропозиції та запитання головуючого щодо можливості сторонам вирішити зазначені питання щодо дитини мирним шляхом за взаємною згодою між собою, не знайшли спільного порозуміння. Крім того, заперечуючи проти запропонованого позивачем порядку та способу у спілкуванні батька з дитиною, на запитання головуючого по справі, - відповідач не запропонував свій порядок та спосіб спілкування та виховання дитини. Також в судовому засіданні відповідач зазначив, що він з позивачем до початку судового засідання не змогли домовитись про місце проживання дитини та щодо участі у вихованні дитини. Й сама позивач пояснила, що вони з відповідачем добровільно не змогли дійти до спільної згоди щодо питань виховання дитини. Представник третьої особи в судовому засіданні зазначила, що незважаючи на те, що сторони не зверталися до служби справах дітей з питань, зазначених у позовній заяві, але заслухавши пояснення батьків, вважає, що між ними існує спір, який необхідно вирішувати в судовому порядку. Просила, при визначенні порядку та способу виховання та спілкування з дитиною, врахувати, що навчальний процес у навчальних закладах триває до 17год. В судовому засіданні відповідач зазначив, що він працює і має робочий графік: щодня працює з 09год до 17год, а субота та неділя - вихідні, іноді бувають відрядження. Крім того, позивач в судовому засіданні вказала, що запропонований нею графік, ґрунтується на тому, що до 17год. дитина знаходиться у дитсадку, після 19год. дитині потрібно встигнути повчити букви та цифри, погратись та підготуватись до сну, оскільки до 21-30 - 22-00 він завжди лягає відпочивати. Слід зазначити, що допитаний в якості свідка [PERSON], зазначив, що батько бачиться з дитиною три-чотири рази на тиждень; батько бажає бачитись з дитиною; він купує йому іграшки, вони разом гуляють, а також і в присутності свідка, який є хрещеним батьком дитини; про конфлікти між батьками щодо дитини, йому не відомо; як і не відомо, щоб матір не давала дитину батькові. Згідно із ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, чинним законодавством встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) : «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, а згідно із ч.1 ст.9 вказаної Конвенції Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Із зазначених норм слідує, що при вирішенні спору щодо дитини, першочерговим є саме інтереси дитини, тобто дитина має виховуватись в атмосфері любові, моралі та матеріальної забезпеченості, яка, на думку суду, виходячи з обставин справи та доказів, в більшості може бути забезпечена при проживанні дитини з матір»ю. Згідно із частинами 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як передбачено ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Таким чином, за результатами розгляду справи, враховуючи вище зазначене, виходячи виключно із інтересів малолітнього [PERSON], а саме, - ставлення кожної із сторін до виконання своїх батьківських обов'язків; факт проживання його з матір»ю, яка утримує його, піклується про нього, створює необхідні умови для його проживання та виховання; середовище, до якого дитина адаптована; фінансову забезпеченість матері, участь у вихованні та утриманні сина батьком; бажання батька приймати участь у вихованні сина; графік роботи батька; відсутність будь-яких даних, які б вказували про негативну поведінку щодо дитини з боку матері; вік дитини; час відвідування хлопчиком дитсадочка; відсутність даних, які б свідчили про здійснення позивачем- матір»ю дитини перешкод батькові у спілкуванні з сином; думку представника служби у справах дітей під час розгляду справи щодо заявлених позовних вимог в інтересах дитини; суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON], а тому слід визначити місце проживання [PERSON], [INFO] з матір»ю [PERSON], а також визначити наступний спосіб та порядок участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON]: в суботу кожного першого та третього тижня місяця з 10-00 до 19-00, а також понеділка та четверга кожного тижня місяця з 17-00 до 19-00, з врахуванням обставин, які можуть виникнути. На думку суду, рішення є таким, що відповідає інтересам дитини і не свідчить про обмеження прав батька у спілкуванні з сином. Навпаки, вирішення в судовому порядку спору між дорослими - батьками дитини, сприятиме налагодженню відносин між ними, що буде позитивно впливати на розвиток їхнього спільного сина. На підставі викладеного та,

Outcome: approved