Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Брусилівської селищної\~ради Житомирської\~області про\~визнання права\~власності в\~порядку спадкування\~за заповітом.В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що [INFO] померла його баба [PERSON] . Згідно заповіту померлої [PERSON] від 15 серпня 2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Отрищенко О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1052 позивач є єдиним спадкоємцем усього її майна. Зазначив, що спадщину після смерті баби він прийняв, оскільки на момент смерті з нею постійно проживав та був зареєстрований за однією адресою в [ADDRESS] , де на даний час продовжує проживати. Вказав, що в померлої у власності знаходилася квартира [ADDRESS] , яку вона придбала в Коростишівському комунгоспі відповідно до договору купівлі-продажу комунальної квартири від 30 жовтня 1989 року, зареєстрованого в реєстрі № 257 секретарем виконкому Брусилівської селищної ради народних депутатів В.П. Волошенко. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок (домоволодіння) по [ADDRESS] , який виготовлений Житомирським міжміським бюро технічної інвентаризації від 31.07.1989 року, вище вказана квартира [ADDRESS] складається із веранди площею 5,5 кв.м., кладовки площею 2,7 кв.м., кухні площею 6,8 кв.м., житлової кімнати площею 7,1 кв.м., житлової кімнати площею 15,2 кв.м., а всього загальною площею 37,3 кв.м. В січні 2020 року він звернувся до приватного нотаріуса Брусилівського нотаріального округу Житомирської області Отрищенка О.І. щоб отримати свідоцтво про право на спадщину на вище вказану квартиру, однак нотаріусом йому було відмовлено в цьому через те, що предметом договору купівлі - продажу комунальної квартири від 30 жовтня 1989 року є квартира, а право власності було зареєстровано не як на квартиру, а як 50/100 ідеальних часток житлового будинку. З метою усунення вказаного протиріччя нотаріус звертався до комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, однак там було відмовлено внести зміни до реєстраційного запису про предмет реєстрації права власності в зв`язку зі скасуванням функцій державної реєстрації прав власності. Оскільки відповідно до заповіту померлої [PERSON] позивач являється єдиним спадкоємцем її майна і спадщину після її смерті він прийняв, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може з незалежних від нього обставин, вважає, що наявні всі підстави для звернення до суду за захистом його порушених спадкових прав. Просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 50/100 ід. частин (дві кімнати, кухня, веранда, окремо сарай) житлового будинку [ADDRESS] , які належали померлій [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу комунальної квартири від 30 жовтня 1989 року. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Осадчий А.А. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, вимоги якої просили задовольнити. Представник відповідача Брусилівської селищної ради Житомирської області в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть (а.с. 7). Відповідно до довідки від 01.04.2019 року № 1322, виданої виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради Житомирської області, померла [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована та постійно проживала в [ADDRESS] , та разом з нею постійно проживав та був зареєстрований її онук [PERSON] , 1982 р.н., з яким вони вели спільне господарство (а. с. 9). При цьому з копії свідоцтва про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вбачається, що [PERSON] дійсно є онуком [PERSON] (а.с. 14-15). Також встановлено, що згідно договору купівлі продажу житлового будинку (комунальної квартири) від 30 жовтня 1989 року [PERSON] належить на праві власності квартира, яка відчужена з комунального будинку, а саме 50/100 ідеальних частин вказаного житлового будинку (дві кімнати, кухня, веранда, окремо сарай) загальною жилою площею 22, 3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). З довідки, виданої КП ««Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» № 649 від 17.12.2019 р. вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на 50/100 ід. частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , (а.с. 19). Згідно довідки Брусилівської селищної ради Житомирської області від 13.03.2020 року вулицю Революції перейменовано на вул. Тихі Верби відповідно до розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації від 20.05.2016 року № 140 (а.с. 17) Крім того встановлено, що відповідно до заповіту від 15 серпня 2016 року [PERSON] заповіла все своє майно, з чого воно б не складалось і де б воно не було, [PERSON] (а.с. 8). Вказаний заповіт на день смерті [PERSON] був дійсним. З копії спадкової справи № 57/2019, що була заведена після смерті [PERSON] вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті останньої, звернувшись з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса (а.с. 67-73). Постановою приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Отрищенка О.І. від 14.01.2020 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] через неможливість встановлення, що є предметом успадкування, квартира чи частка житлового приміщення (а.с. 20). Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Враховуючи, що за [PERSON] зареєстровано право власності на 50/100 ід. частин житлового будинку, суд вважає, що вказана частка житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , входить до складу спадщини померлої [PERSON] . З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на частку спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а тому за ним необхідно визнати право власності на спадкове майно у вигляді 50/100 ід. частин (дві кімнати, кухня, веранда, окремо сарай) житлового будинку [ADDRESS] , які належали померлій [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу комунальної квартири від 30 жовтня 1989 року. Ч.\~3\~ст.\~200\~ЦПК України\~передбачено,\~що за\~результатами підготовчого\~провадження суд\~ухвалює рішення\~у випадку\~визнання позову\~відповідачем. На підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 12, 13, 19, 89, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

Outcome: approved