Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні, стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.04.1991 року між ним та відповідачкою [PERSON] зареєстровано шлюб, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.04.2012 року було розірвано. В період шлюбу за спільні кошти на підставі нотаріально завіреного договору купівлі-продажу подружжя придбало двокімнатну квартиру [ADDRESS], право власності на яку за спільною згодою зареєстрували за [PERSON] Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.02.2014 року за позивачем визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Отримавши судове рішення, позивач намагався потрапити до квартири, проте відповідачка не пускає в належну йому ? частини квартири, чинить позивачу перешкоди, тому, він змушений звернутися до суду з даним позовом, просить суд вселити його квартиру [ADDRESS] встановити порядок користування житловим приміщенням, виділивши йому в користування кімнату площею 12,1 кв.м.; зобов»язати відповідачку не чинити йому перешкод у користуванні кімнатою і підсобними приміщеннями квартири [ADDRESS] Також, позивач просить стягнути з відповідачки 2000 грн. моральної шкоди та 365,40 грн. судового збору. Позивач в судове засідання не з»явився, надіслав телеграму, якою просив суд розгляд справи проводити без його участі, позов підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема за допомогою телеграмного повідомлення. За згодою позивача ухвалюється рішення при заочному розгляді відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд, взявши до уваги думку позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.04.1991 року по 25.04.2012 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.12.1996 року відповідачкою [PERSON] придбано двохкімнатну квартиру [ADDRESS] Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.02.2014 року двохкімнатну квартиру [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю подружжя та визнано за позивачем [PERSON] право власності на ? частину зазначеної вище квартири. Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням. При здійснені права власності згідно з ст. 319 ЦК власник зобов'язаний дотримуватись вимог закону і моральних засад суспільства і не може використовувати права власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений з займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Як вбачається з акту, складеному техніками (інженерами) інвентарбюро м. Черкаси від 03.09.2014 року, замовлення позивача [PERSON] на технічну інвентаризацію квартири за адресою: [ADDRESS] не було виконано, у зв'язку із тим, що особа, яка була присутня в квартирі (відповідачка [PERSON]), відмовила у наданні доступу для проведення обстеження. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідачка дійсно вчиняє перешкоди у доступі позивача до спірної квартири [ADDRESS], що підтверджується наданими по справі доказами, відповідачка в позасудовому порядку не надала доступу позивачу до спірної квартири. За ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Про рівні права володіння, користування і розпорядження майном, що належить на праві спільної сумісної власності чоловіку та дружині, зазначено у ст. 63 СК України. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім»ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в ст. 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до правил ст. 155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування квартирою. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що встановлено ст. 391 ЦК України. За правилами ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дана правова норма вказує на те, що після розірвання шлюбу правовий режим майна, придбаного у шлюбі, залишився попереднім - спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя. Вказані встановлені обставини свідчать про те, що відповідач порушує права позивача як співвласника придбаної під час шлюбу квартири щодо володіння та користування спільним майном. Будь-яких угод про порядок користування квартирою між сторонами не мало місця. Припинення сімейних відносин між подружжям чи наявність у одного з них іншого майна, в тому числі житла, не позбавляє жодного з них права користуватися та володіти спільним майном. З урахуванням зазначених обставин вимоги позивача до відповідача про вселення, усунення перешкод у користуванні житлом та зобов»язання не чинити таких перешкод в подальшому являються обґрунтованими. Згідно з ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною або спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до технічного паспорту спірна квартира складається з 2 кімнат житловою площею 29,1 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 12,1 кв.м., 2-а кімната площею 17,0 кв.м., кухні площею 8,2 кв. м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м, коридору площею 8,6 кв.м. та терасою площею 2,8 кв. м. Відповідно до ст. 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, підлягає встановленню порядок користування квартирою з виділенням [PERSON] житлової кімнати площею 12,1 кв.м. У спільному користуванні залишити коридор, кухню, ванну кімнату. Встановлення такого порядку користування квартирою не буде ущемлювати прав позивача та відповідачки. Задоволенню підлягають також і вимоги щодо стягнення з [PERSON] 2000 грн. в рахунок моральної шкоди на користь [PERSON], адже відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації. До стягнення з відповідача на користь позивача в силу вимог ст.88 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 365,40 грн.

Outcome: approved