Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що він надав 05.01.2016 року відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 54000,00 грн., які вона отримала особисто, на строк до 01.07.2016 року, про що було укладено договір позики. Оскільки відповідач його звернення залишила без уваги та не сплатила в строк до 01.07.2016 року кошти в повернення позики, вважає з неї підлягає стягненню 54000,00 грн. Просить стягнути 54000,00 грн. та витрати понесені при подачі позовної заяви до суду у розмірі 551,21 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений завчасно, про поважні причини неявки суд не повідомив, право захисту на представлення його інтересів в суді доручив представнику [PERSON], яким в судовому засіданні позовні вимоги підтримано в повному обсязі, просив їх задовольнити та в наданих суду поясненнях посилався на обставини аналогічно викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала і пояснила що дійсно між нею та відповідачем було укладено договір позики 05.01.2016 року про надання коштів в сумі 54000,00 грн. на строк до 01.07.2016 року, проте через відсутність у неї коштів вона повернути не може, але в подальшому буде повертати позивачу кошти частинами, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відносно цих вимог, судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] надав 05.01.2016 року відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 54000,00 грн., які вона отримала особисто, на строк до 01.07.2016 року, про що було укладено договір позики (а.с.31) та відповідачем написано розписку (а.с.32). Позивач [PERSON] звертався до відповідача з вимогою про виплату боргу, (а.с.33), але відповідач звернення залишила без уваги та не сплатила в строк до 01.07.2016 року кошти в повернення позики. Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному зв'язку регулюються наступними вимогами закону. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. В правових позиціях Верховного суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс/13) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Згідно ст.ст.1050 ч.1, 625 ч.2 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого судового збору, належним чином підтвердженого відповідною квитанцією №ПН18926 від 26.07.2016 року в розмірі 551,21 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved