Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати необґрунтованою відмову громадянки [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з ним та знаходяться на його повному утриманні;дозволити йому без згоди матері [PERSON] оформляти документи для тимчасового виїзду, виїзди або супроводи дітей неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], за межі України для відпочинку та оздоровлення до країн: Туреччини, Таїланду, Франції, Єгипту, Італії, Іспанії, Королівства Андорра, Словаччини, Чехії, Польщі, Болгарії, Чорногорії, Греції, Хорватії, Індії та Об'єднаних Арабських Еміратів, країни СНД: строком на два роки не більш трьох разів, тимчасові, строком до двох тижнів з дня набрання рішенням законної сили В обґрунтування позову позивач зазначив, що з відповідачем по справі [PERSON] знаходились у фактичних шлюбних відносинах з 2002 року по травень 2012 року. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та знаходяться на його повному утриманні. Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 25 березня 2013 року, яке набрало законної сили, визнано місце проживання синів [PERSON] та [PERSON] з позивачем - їх батьком. Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, вихованням дітей не займається, не бере участь у їх фізичному, моральному і духовному вихованні, не піклується про їх здоров'я. [PERSON] має матеріальні можливості оздоровити дітей належним чином за межами України, поповнити їх духовний розвиток екскурсіями за межами України, познайомити з життям інших держав, але відповідач уникає від дачі дозволу на виїзд дітей за межі України, чим чинить перепони в їх розвитку, оздоровленню. Оскільки Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну» передбачено дозвіл обох батьків на виїзд за межі України неповнолітніх дітей, а мати дітей не бажає надати дозвіл на виїзд неповнолітніх дітей для оздоровлення за межами України, то позивач змушений звертатися до суду з даним позовом. У теперішній час відкрились можливості поїздок з екскурсіями до держав Європи і [PERSON] має намір ознайомити дітей з культурою та історичними містами Європи, оздоровити їх. Позивач бажає з урахуванням інтересів дітей вивозити їх на відпочинок та оздоровлення не менш трьох разів на рік до таких країн: Туреччини, Таїланду, Франції, Єгипту, Італії, Іспанії, Королівства Андорра, Словаччини, Чехії, Польщі, Болгарії, Чорногорії, Греції, Хорватії, Індії та Об'єднаних Арабських Еміратів Оскільки рішенням суду визначене місце проживання дітей з позивачем, то він несе повну відповідальність за здоров'я, моральний, духовний та фізичний розвиток його синів. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі, який просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомивши телефонограмою про розгляд справи без її участі. Проти позову заперечень не має. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області у судове засідання також не з'явився, повідомивши телефонограмою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 8, 9) Заочним рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 25 березня 2013 року (а.с. 6, 7) визначене місце проживання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з їх батьком - [PERSON], [INFO]. Статтею 33 Конституції України гарантується кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до п. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування; фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.ст. 7 та 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з Правилами переміщення державного кордону України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №-57, якщо дитина не досягла шістнадцятирічного віку, то право на виїзд за межі України вона має лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними та які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. У відповідності з частиною 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Єдиним способом вирішення проблеми виїзду дітей за кордон без згоди другого з батьків є звернення до суду. Іншого способу захисту порушених прав малолітньої дитини немає. Суд вважає, що позивачем доведено, що поїздка дітей за кордон буде відповідати їх інтересам, які ростуть та розвиваються, та беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дітей за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved