Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа : виконавчий комітет Мукачівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] являється власником будинку № 5, який розташований по вулиці Д.Бідного в м.Мукачево, який вона придбала 25 березня 2016 року у [PERSON] через її представника - сина [PERSON], що стверджується Договором купівлі-продажу від 25 березня 2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON]О./ Відповідно до даних, що містяться в будинковій книзі на придбаний будинок, крім колишнього власника [PERSON] зареєстрованим є її син - [PERSON]. Тому на підставі вищенаведеного, [PERSON] звертається до суду в інтересах [PERSON] та просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком №5 по вул.Д.Бідного у м.Мукачево. Позивач - [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи, судовою повісткою в порядку статті 74 Цивільно - процесуального кодексу України, причини неявки суд не повідомили. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідачів, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Третя особа - представник виконавчого комітету Мукачівської міської ради в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 25 березня 2016 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі №111, [PERSON], що діє від імені [PERSON], продав, а [PERSON], придбала будинок, який знаходиться за адресою: місто Мукачево, вулиця Дем'яна Бідного, будинок №5 (а.с.8). Згідно копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають [INFO], зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], 03 січня 1966 року народженн (а.с.15-16). -2- Згідно пояснень [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], та [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], [PERSON], яка раніше проживала в [INFO] та її сина - [PERSON] знають давно, оскільки проживали по сусідству, але в кінці літа 2015 року вони виїхали до міста Москва на постійне місце проживання і з того часу за вищевказаною адресою не проживають. Також їм відомо, що у березні місці 2016 року, син [PERSON] - [PERSON] продав належний їм будинок (а.с.17, 18). Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в частині 3 статті 13 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Так, статтями 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В пункті 1 статті 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Так, Пленум Верховного [PERSON] України у постанові Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 25 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON], є власником будинку № 5, який знаходиться по вул.Дем'яна Бідного в м.Мукачево. Крім неї, в даній квартирі, також зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], але за вищевказаною адресою не проживають, що позивачем доведено, а відповідачами не спростовано. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - підлягають до задоволення. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved